Дата документу 07.07.2020 Справа № 334/1714/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/1714/17        Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/1742/20        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У березні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 10 листопада 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит № 8/ІК-06, відповідно до умов якого Банк надав позичальникові у кредит грошові кошти у розмірі 43000 доларів США, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за його користування, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього – Графіком платежів.
Також, 10листопада 2006 року, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором 8/ІК-06 між ЗАТ «АКІБ» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №15/І-06, відповідно до умов якого відповідач передав Банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Сторони оцінили вказаний предмет іпотеки вартістю у 227520 грн. 
17 грудня 2012 року між ЗАТ «АКІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор за грошові кошти, отримані від останнього зобов`язувався відступити свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ЗАТ «АКІБ» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги за Кредитним договором №8/ІК-06 від 10 листопада 2006 року. Також, 17 грудня 2012 року між ЗАТ «АКІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право звернення стягнення на заставне майно у відповідності до договорів забезпечення.
Банком умови Договору про іпотечний кредит від 10 листопада 2006 року виконані в повному обсязі, проте, Боржником зобов`язання щодо повернення кредиту не виконуються належним чином, у зв`язку з чим станом на 27 лютого 2017 року виникла заборгованість у розмірі 468014,88 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 340079,31 грн., та заборгованості по відсоткам у розмірі 127935,57 грн.
На вимогу умов Кредитного та Іпотечного договору, ОСОБА_1 було направлено повідомлення про усунення порушень, в якому було попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.
На підставі наведеного, ТОВ «Кредитні Ініціативи», з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 8/ІК-06 від 10 листопада 2006 року, яка станом на 27 лютого 2017 року складає 468014,88 грн. звернути стягнення на земельну ділянку, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) шляхом проведення прилюдних торгів, згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною не нижче 872390 грн. Також просили стягнути з відповідача на їх користь витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року позов залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «Кредитні Ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року скасувати, та прийняти постанову, якою задовольнити їх позовні вимоги. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що факт неналежного виконання зобов`язань за договором встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, що також підтверджується розрахунком заборгованості, який не спростований відповідачем, а отже вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов`язання, відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Також, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встанволених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». 
ТОВ «Кредитні Ініціативи» також зазначають, що досудове врегулювання спору є правом, а не обов`язком стягувача. Помилковими також вважають посилання суду першої інстанції на необхідність визначення ціни реалізації в рішенні суду. Велика Палата Верхового Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування рішень. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Зазначав також, що 13 серпня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі № 334/2097/15-ц за позовом ТОВ «Кредитні Ініціативи» до нього, та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором про іпотечний кредит №8/ІК-06 від 11 жовтня 2006 року в сумі 350061,08 грн., та судові витрати. Вищезазначене рішення перебуває на виконанні, ВП № 61336804. Відтак, розмір заборгованості встановлений саме цим рішенням, а отже вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2017 року є незаконними. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13, провадження № 14-154цс18) зауважила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови та строк дії кредитного договору. 
30 червня 2020 року від ТОВ «Кредитні Ініціативи» на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення. Зазначають, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року станом на сьогодні перебуває на виконанні. Втім, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року про справі № 921/107/15-г/16, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
07 липня 2020 року від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що позивачем невірно вказано розмір вимог, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки, оскільки не враховано обсяг заборгованості, встановлений рішенням районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року. Наведене рішення, яким встановлено розмір заборгованості має преюдиційне значення. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 10 листопада 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит № 8/ІК-06 (а.с. 5-8).
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 умов вищезазначеного договору Банк надав Позичальникові у кредит грошові кошти у розмірі 43000 доларів США, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків по ньому – не пізніше 10 листопада 2016 року.
Банком умови Кредитного договору були виконані належним чином, ОСОБА_1 грошові кошти були отримані.
Також, 10 листопада 2006 року, з метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов`язання за Кредитним договором 8/ІК-06, між ЗАТ «АКІБ» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №15/І-06, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.5 умов якого відповідач передав Банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Сторони оцінили вказаний предмет іпотеки вартістю у 227520 грн. (а.с. 15-19).
Згідно п. 3.1.7 Іпотечного договору №15/І-06 від 10 листопада 2006 року, Іпотекодержатель має право здійснювати відступлення прав за цим Договором та Кредитним договором без посереднього отримання на це згоди Іпотекодавця в порядку, передбаченому законом.
Положеннями п.3.1.9 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом та розділом 5 цього Договору, в п.5.2 якого зазначено, що таке звернення може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку.
Пунктом 5.2 Іпотечного Договору, сторони узгодили, що звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку.
Згідно з п. 5.3, задоволення вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: продажу безпосередньо Іпотекодавцем Предмету іпотеки третій особі на користь Іпотекодержателя; передачі Іпотекодавцем у власність Іпотекодержателю Предмету іпотеки в рахунок виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей Договір виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації Іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно Предмета іпотеки; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про Іпотеку»; іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки.
17 вересня 2009 року сторони уклали Договір про внесення змін № 1 до Договору про іпотечний кредит № 8/ІК-06, яким внесено зміни щодо надання згоди Позичальника на передачу Банком необхідної інформації, яка містить банківську таємницю, та кредитну заборгованість третім особам в разі невиконання позичальником зобов`язань по договору про іпотечний кредит (а.с. 11). 
17 грудня 2012 року між ПАТ «АКІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор за грошові кошти, отримані від останнього, зобов`язувався відступити свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення (а.с. 26-36).
Згідно Витягу з реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 17 грудня 2012 року складала 19562,76 долари США основної непогашеної строкової суми кредиту та 106,98 доларів США суми нарахованих але не сплачених строкових процентів (а.с. 49).
17 грудня 2012 року між ЗАТ «АКІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право звернення стягнення не заставне майно у відповідності до договорів забезпечення, серед яких був Іпотечний договір № 15/І-06 від 10.11.2006 року, укладений з ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Додатку №1 до Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року (а.с.37-40).
Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 14 грудня 2015 року вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору 8/ІК-06 від 10.11.2006 року за період з 01.03.2014 року по 01.10.2015 року, а саме: заборгованості за кредитом у розмірі 268462,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 37684,97 грн. було задоволено. У зв`язку з чим було запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), власником якої є ОСОБА_1 . Також вказаним виконавчим написом з ОСОБА_1 було стягнуто суму плати, що була здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису у розмірі 3150,00 гри., тобто загалом стягуванню підлягала сума у розмірі 309297,77 грн. (а.с. 71).
06 вересня 2016 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області Панасенко К.О. на виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. № 18152 від 14 грудня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 52131285 (а.с. 72).
З вказаним виконавчим написом боржник не погоджувався, у зв`язку з чим звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням суду від 11 березня 2019 року (справа № 334/7962/18, провадження №2/334/405/19) позов було задоволено та виконавчий напис, вчинений 14 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 18152, про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , чим будуть задоволені вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору № 8/ІК-06 від 10.11.2006 року за період з 01.03.2014 року по 01.10.2015 року, а саме: заборгованості за кредитом у розмірі 268462,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 37684,97 грн., а також стягненню суми оплати, що була здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису у розмірі 3150,00 грн., тобто загалом стягуванню підлягала сума у розмірі 309297,77 грн. - визнано таким, що не підлягає виконанню.
Також, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором 8/ІК-06 від 10 листопада 2006 року в сумі 350061,08 грн. та 2,134,80 грн. судових витрат. 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року залишено без змін. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05 липня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року залишено без змін. 
Посилаючись на невиконання відповідачем основного зобов`язання, ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предметі іпотеки, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною не нижчою 872390 грн. 
Згідно долученого до позову Розрахунку заборгованості за Кредитним договором 8/ІК-06 від 10.11.2006 року, станом на 27 лютого 2017 року у ОСОБА_1 перед кредитором існувала заборгованість у розмірі 26685,14 доларів США, що в еквіваленті курсу НБУ становило 718873,52 грн. (а.с. 51-52).
ТОВ «Кредитні ініціативи» поштовою кореспонденцією направило на адресу ОСОБА_1 . Повідомлення про усунення порушень № Д/8/ІК-06 від 15.03.2017 року, з якого також вбачається, що станом на 27 лютого 2017 року за останнім існує кредитна заборгованість у розмірі 719873,52 грн., яку протягом 30 днів з дати отримання, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення, необхідно достроково повернути, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції (а.с. 53-54). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-якій особі-покупцеві є перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем. Виходячи з принципу правової визначеності у такому випадку з рішення суду повинно бути зрозуміло, яка сума заборгованості за кредитними зобов`язаннями погашається в результаті переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а відтак суд доходить висновку, що вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язкового зазначення у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації поширюються і на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Втім, строк дії Звіту № ВА171019-006 оцінки спірного іпотечного майна у розмірі 872390 грн. сплив, з урахуванням чого, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Так, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року по справі № 205/578/14-2 (провадження 14-48 цс 19) Велика Палата Верховного Суду відступила від вищезазначеного висновку Верховного Суду України у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, вказавши, що у спорах стосовно задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не є підставою для скасування такого рішення. Отже, аналогічно саме по собі незазначення позивачем початкової ціни предмета іпотеки не може бути підставою для відмови у позові іпотекодержателя про звернення на підставі рішення суду стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу такого предмета іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві.
Крім цього, спосіб захисту цивільного права чи інтересу це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.
Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та позасудові (статті 1719 ЦК України).
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).
З огляду на викладене Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підсаві рішення суду (ст.39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст.38 Закону).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону).
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону).
У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).
Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону ).
Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Згідно з частиною другою статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 4147 Закону) незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, як встановлено судом, Іпотечний договір № 15/І-06 від 10 листопада 2006 року містить застереження щодо права продажу банком з укладенням від свого імені, у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, об`єкта іпотеки. Договором також встановлено, що він виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.
З огляду на зазначені висновки щодо застосування статей 35, 36, 37, 38 і 39 Закону, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України).
Відповідні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).
У постанові від 12 червня 2019 року по справі № 205/578/14-2 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу у, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту незалежно від того, чи просить позивач встановити у рішенні суду право продати предмет іпотеки від імені іпотекодержателя, чи від імені іпотекодавця.
Таким чином, враховуючи, що у даній справі, ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось до суду з вимогою звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмету іпотеки, тобто способу, який сторони договору іпотеки передбачили як позасудовий, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.
Враховуючі вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішенняпідлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.
Рішення районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року у цій справі - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 16 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: