Ухвала
Іменем України
 
28 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 464/9099/13-ц
провадження № 61-11614ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада     2013 року, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до     ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада      2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк»                23 450 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 16 серпня 2006 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У квітні 2017 року     ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила  скасувати  заочне  рішення  Сихівського  районного  суду  м.  Львова 

від 28 листопада 2013 року в справі № 464/9099/13-ц у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
 
В обґрунтування заяви посилалась на те, що істотною для справи обставиною, яка не була і не могла бути їй відома на час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором є недійсність кредитного договору, на підставі якого суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості. Зазначена обставина підтверджується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року, яким кредитний договір б/н від 16 серпня 2006 року, укладений між                            АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 визнано недійсним.
 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада              2013 року залишено без задоволення.
 
Місцевий суд, залишаючи заяву     ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, виходив з того, що підстави, з яких заявник просить скасувати рішення суду за нововиявленими обставинами, є по суті новими обставинами, про які стороні було відомо ще на момент розгляду справи по суті, а відтак такі не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2017 року скасовано, справу направлено для розгляду до суду першої інстанції.
 
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу місцевого суду, виходив з того, що після набрання 02 березня 2017 року законної сили рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року в справі про визнання недійсним кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, ОСОБА_1 стали відомі обставини, які є істотними для справи, які не були встановлені судом першої інстанції, та які не були та не могли бути їй відомі під час розгляду даної справи, хоча могли вплинути на встановлення судом факту порушення у зв`язку з вчиненням оспорюваного правочину прав позивача, а також на висновки суду про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, на наявність чи відсутність порушення прав АТ КБ «ПриватБанк».
 
У серпні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга                  АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року. 
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2017 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
 
Аналіз указаної норми свідчить про те, що перегляду підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за                  будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених відповідно до частини другої статті 423 ЦПК України, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.
 
Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь                                       АТ КБ «ПриватБанк» 23 450 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 16 серпня 2006 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року залишено без змін.
 
Тобто, рішення Сихівського районного суду м. Львова, про перегляд якого звернувся заявник, набрало законної сили 24 лютого 2015 року.
 
Крім того, апеляційним судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року, в справі                          № 464/2490/15-ц кредитний договір б/н від 16 серпня 2006 року, укладений між  ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», визнано недійсним.
 
У зв`язку з оскарженням АТ КБ «ПриватБанк» ухвали апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року, апеляційне провадження у справі про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада            2013 року за нововиявленими обставинами було зупинене.
 
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу                           АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року залишено без змін.
 
Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року зазначив, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що згідно з висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів від 11 серпня 2016 року № 1233, рукописні записи у графах, розташованих на зворотній стороні документу після слова «Заява» та на лицевій стороні в графі «Дата» на Заяві про видачу кредитної карки АТ КБ «ПриватБанк» від 16 серпня 2006 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» на лицевій стороні Заяви про видачу кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» від 16 серпня 2006 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, а відтак дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину недійсним, а саме, кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
 
Таким чином, судовими рішеннями безспірно встановлено недійсність кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
 
З рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року в справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, про перегляд якого за нововиявленими обставинами просила заявник, вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», свої висновки про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості обґрунтовував наявністю дійсного                    кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1  та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який недійсним в судовому порядку не визнавався.
 
Як на нововиявлену обставину заявник посилався на істотну для справи обставину, що не була встановлена судом під час розгляду справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалення 28 листопада 2013 року Сихівським районним судом м. Львова рішення у цій справі, і така обставина не була                         і не могла бути відома заявнику на час розгляду справи, це недійсність кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1  та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, і про таку обставину стало відомо лише після встановлення цієї обставини судом та ухвалення судових рішень про визнання договору недійсним.
 
Заявник вважав, що встановлена судом обставина впливає на висновки суду першої інстанції при ухваленні рішення від 28 листопада 2013 року щодо факту порушення ОСОБА_1 прав чи законних інтересів                              АТ КБ «ПриватБанк».
 
Відповідно до роз`яснень пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
У справі, по якій 28 листопада 2013 року Сихівським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яке просив переглянути заявник за нововиявленими обставинами, на час її розгляду судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, кредитний договір б/н від 16 серпня 2006 року, укладений між  ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, не був визнаний недійсним.
 
Разом з тим, частина перша статті 236 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а відтак кредитний договір б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, був недійсним з моменту його вчинення.
 
Апеляційним судом встановлено, що рішення Сихівського районного суду                   м. Львова від 01 грудня 2016 року про визнання недійсним кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1  та                       АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, набрало законної сили 02 березня 2017 року, разом з тим, з врахуванням положень частини першої статті 236 ЦК України, згаданий кредитний договір вважається недійсним з моменту його вчинення, а відтак обставина щодо недійсності кредитного договору існувала в момент ухвалення судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 на користь                               АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості. Зазначена обставина є істотною обставиною для даної справи, ця обставина не була встановлена і врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення Сихівського районного суду                     м. Львова від 28 листопада 2013 року, про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася ОСОБА_1 , оскільки звернення до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовував наявністю кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між  ОСОБА_1  та                     АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому визнаний судом недійсним.
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що висновок суду першої інстанції щодо підставності позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором залежать від встановлення судом факту порушення у зв`язку з укладенням цього договору прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Позов підлягає до задоволення лише у випадку порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася за захистом до суду.
 
Верховний суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що після набрання 02 березня 2017 року законної сили рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року в справі про визнання недійсним кредитного договору б/н від 16 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, ОСОБА_1 стали відомі обставини, які є істотними для справи, які не були встановлені судом першої інстанції, та які не були та не могли бути їй відомі під час розгляду даної справи, хоча могли вплинути на встановлення судом факту порушення у зв`язку з вчиненням оспорюваного правочину прав позивача, а також на висновки суду про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, на наявність чи відсутність порушення прав АТ КБ «ПриватБанк».
 
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада  2013 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
  Судді:  В. С. Жданова    В. М. Ігнатенко    В. О. Кузнєцов