КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 757/16498/20-ц                        Головуючий у 1-й інстанції суддя: Скрипка О.І.
 
28 липня 2020 року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, начальника Печерського відділу державної автомобільної інспекції Кваші В., інспектора Печерського відділу державної автомобільної інспекції міста Києва Вінницького B.C., Національної поліції України, заступника начальника патрульної поліції в місті Києві Євдокимова Д.А., рядового патрульної поліції Стрельчика О.М., Міністерства юстиції України, Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, експертів Пупіна І.В., Борщевського П.Г., директора Інституту Рувіна О.Г., суддів Печерського районного суду міста Києва Горкавої В.Ю., Медушевської А.О, судді Апеляційного суду м. Києва Бортащук Л.Н., слідчих Першого слідчого відділу Прокуратури міста Києва Орлова В.О., Лисенкова М.О., Польщенко Ю.В., Ільяшенка A.B., прокурорів прокуратури міста Києва Шаповалова Є.О., Власова В.О., Територіального управління Державного бюро розслідувань, Начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у місті Києві Блудової С., слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Києві Хоменко В.Б., третя особа: Державна казначейська служба України, до правоохоронних, судових та державних судово-експертних установ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив:
витребувати з прокуратури м. Києва та територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві досудові кримінальні провадження №42015100000000860 від 23.07.2015 та № 42019100000000232 від 02.04.2019;
розглянути цивільний позов одночасно з судовим розглядом кримінальних проваджень № 42015100000000860 від 23.07.2015 та №42019100000000232 від 02.04.2019;
забезпечити позов за рахунок Державного казначейства України, та стягнути з винних посадових осіб;
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9859/2020	
зобов`язати відповідальних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у передбачені Законом строки, передати державні обвинувачення за досудовими кримінальними провадженнями № 42015100000000860 від 23.07.2015 та №42019100000000232 від 02.04.2019 до суду.
Ухвалою Деснянського районного суду від 16 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справ за вищевказаним позовом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач має цивільний інтерес у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди та зі змісту прохальної частини не вбачається вимоги вирішити кримінально-правовий спір.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.
Представник Київського науково-дослідного інституту судових експертиз - Кальной Д.В. заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представникаКиївського науково-дослідного інституту судових експертиз - Кального Д.В., перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в межах кримінального провадження.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить відшкодувати заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду, враховуючи наявність кримінальних проваджень.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ч. 1-2 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.
Таким чином, позивач виклав свої вимоги в позовній заяві таким чином, які вважав за необхідне, що не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі, враховуючи віднесення даного спору до цивільної юрисдикції.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі встановлення, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, суддя не позбавлений можливості постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України) із зазначенням недоліків, які необхідно усунути позивачу.
На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що вищезгадана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду від 16 червня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 30.07.2020.
 
Головуючий:                                                              В.В. Саліхов

Судді:                                                                          І.М. Вербова

                                                                                     О.В. Шахова