Єдиний унікальний номер 219/4418/20
Номер провадження 33/804/337/20 

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ         
                                                
24 липня 2020 року                                                                                           м. Бахмут
Суддя  судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Савкова С.В., за участі секретарів судового засідання Ільяшенка С.О., Ямчук О.М., особи, яку притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Гуревича М.Г., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП щодо ОСОБА_1 , за його апеляційною скаргою на постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 3655 грн. 00 коп.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 3655 грн.
Постановою суду встановлено, що 05 травня 2020 року близько о 19-00 годині військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , прапорщик ОСОБА_1 вжив спиртні напої і перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована м. Часів Яр Донецької області, в умовах особливого періоду виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані. Своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2020 року скасувати, постановити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував повно, всебічно та об`єктивно обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Зокрема, судом не з`ясовано, чи виконував ОСОБА_1 обов`язки військової служби за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Судом також не встановлено наявність на теперішній час дії особливого періоду, що являється кваліфікуючою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Вважає акт огляду на стан сп`яніння недопустимим доказом, оскільки огляд проведено не уповноваженою на те особою.
Крім того, ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку оскарження постанови, яке обґрунтовує тим, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто без його участі та без повідомлення про час, дату та місце судового розгляду. Оскаржувану постанову отримав 27.05.2020 року, у зв`язку із чим апелянт вважає, що причини пропуску строку оскарження є поважними і підлягають поновленню.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Гуревич М.Г. підтримали клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Перевіряючи доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційна інстанція доходить такого висновку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як встановлено з матеріалів справи, оскаржуване рішення прийняте без участі ОСОБА_1 та його копія останньому не направлялась. Згідно супровідних листів (а.с. 13,14,15) копія постанови була направлена лише військовому коменданту м. Бахмут та Бахмутському МРВ ДВС.  
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 01.04.2020 року про здійснення заходів, направлених на профілактику факту занесення та поширення СOVID-19 серед особового складу частини, доручено до 05 квітня 2020 року організувати перехід військової частини на казармене положення та належне проживання особового складу частини.
Згідно вимоги начальника медичної служби центру МТЗ ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 66) командиру військової частини НОМЕР_1 з 05.04.2020 року  слід організувати перехід та проживання особового складу військової частини на казармене положення. Суворо обмежити вихід та вхід до військової частини тільки з дозволу командира (лише у засобах індивідуального захисту).
Аналізуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , перебуваючи на казарменому положенні з обмеженим входом та виходом з території військової частини НОМЕР_1 , був об`єктивно позбавлений можливості дізнатися про результати розгляду справи та подати апеляційну скаргу у встановлений ст.294 КУпАП строк.
Таким чином, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, у зв`язку із чим воно підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Розглядаючи  справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ,  суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Як правильно встановив суд першої інстанції, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК №1380 від 05.05.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 05.05.2020 року.

Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується і поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та особи, яка склала протокол – офіцера військової комендатури м. Бахмут лейтенанта ОСОБА_4 , які були допитані в судовому засіданні апеляційного суду безпосередньо.

Так, свідок ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 05 травня 2020 року близько 19.00 год. військовослужбовець ОСОБА_1 перебував на території військової частини НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим  він був доставлений до органу військової служби правопорядку в м. Бахмут. Там був проведений огляд за допомогою технічного приладу, який підтвердив стан алкогольного сп`яніння у військовослужбовця ОСОБА_1 , який, крім того, не заперечував факт вживання ним алкоголю на території частини. Після чого посадовою особою військової служби правопорядку був складений протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення. При цьому ОСОБА_1 були роз`ясненні його права та суть адміністративного правопорушення. Додав, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 декілька разів був помічений з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим з ним проводили відповідні бесіди, в тому числі із залученням психолога.

Свідок ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції пояснив, що 05.05.2020 року ОСОБА_2   доставив до військової комендатури м. Бахмут ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння.  Проведеним оглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовано у відповідному акті. Потім відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, з яким він на місці погодився, підписав його та отримав копію.  Далі ОСОБА_1 підписав клопотання про розгляд справи в суді без його участі та покинув приміщення військової комендатури.
Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що 05 травня 2020 року представник військової частини привіз до військової комендатури м. Бахмут ОСОБА_1 . Після проходження ОСОБА_1 освідування склав протокол про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 особисто підписав та погодився із правопорушенням. Копію протоколу видали йому та представнику військової частини. При проведенні освідування та при складанні протоколу діяв згідно чинного законодавства. Обставини правопорушення, викладені в протоколі були встановлені та перевірені, в тому числі і факт виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння. 
Вказані пояснення в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими наявними у справі доказами.
Крім того, апеляційна інстанція бере до уваги пояснення самого ОСОБА_1 , який в судовому засіданні апеляційного суду визнав ту обставину, що на території військової частини спиртні напої вживати заборонено, однак 5.05.2020 року він вжив 300 грам горілки у зв`язку зі складним збігом сімейних обставин та у зв`язку із перебування у пригніченому психологічному стані. Після чого був доставлений до відділу військової служби правопорядку, де проходив огляд за допомогою технічного приладу, який після продування підтвердив стан алкогольного сп`яніння.  З результатами огляду погодився.
Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_1 особисто підтвердив факт вживання алкоголю  в значній кількості на території військової частини.
Разом з тим, наявні в справі та досліджені судом апеляційної інстанції докази спростовують пояснення ОСОБА_1 в тій частині, що він протокол не бачив та не підписувався, клопотання про визнання вини та розгляд справи без його участі в суді він не підписував, вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП немає, оскільки 05.05.2020 року був вихідний день, о 22.00 год. він не виконував обов`язки військової служби. 
Так, свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та особи, яка склала протокол – офіцер військової комендатури м. Бахмут лейтенант ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердили, що ОСОБА_1 особисто підписував протокол та отримав його копію.

Щодо клопотання про визнання вини та розгляд справи без його участі, то слід зазначити, що в матеріалах справи наявна телефонограма (а.с.11), згідно до якої ОСОБА_1 підтвердив той факт, що вказане клопотання він підписував особисто, вину визнає та просить справу розглянути без його участі. Вказане ОСОБА_1 підтвердив і в суді апеляційної інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарг в частині відсутності в країні умов особливого період, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц.
Таким чином доводи апеляційної скарги про відсутність на теперішній час дії особливого періоду є необґрунтованими.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що 05.05.2020 року він не виконував обов`язки військової служби апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Апеляційний суд не може погодитися з твердженнями ОСОБА_1 про те, що він 05 травня 2020 року не виконувались обов`язки військової служби через те, що у нього був вихідний день, оскільки вони спростовуються наданими на запит суду копіями: 
- витягу із наказу т.в.о. першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України Корнійчука С. № 126/ДСК від 02 грудня 2019 року (а.с. 63);
- витягу із наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) ОСОБА_5 № 312 від 20 грудня 2019 року (а.с. 64-65).
З вказаних наказів вбачається, що  ОСОБА_1 з 13 листопада 2020 року залучений до складу сил і засобів об`єднаних сил та до оперативного-тактичного угрупування «Північ»  для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у складі військової частини НОМЕР_1 (м. Часів Яр Донецької області). 
Також вказані доводи спростовуються положеннями статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка регламентує питання щодо початку і закінчення проходження військової служби, часу та місця виконання обов`язків військової служби, і з аналізу положень частини 4 зазначеної статті вбачається, що ОСОБА_1 вважається військовослужбовцем, який 05 травня 2020 року виконував обов`язки військової служби. При цьому, накази про виключення ОСОБА_1 зі складу сил та засобів об`єднаних сил, що беруть безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, інших заходах в умовах особливого періоду надані не були, як і не були надані належні докази перебування ОСОБА_1 у звільненні, відпустці, на лікуванні, тощо.

Щодо доводів апеляційного скарги про недопустимість акта огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку із проведенням огляду не уповноваженою особою, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Так, відповідно до акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 05.05.2020 року (а.с. 5) ОСОБА_1 в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_6 пройшов огляд за допомогою приладу Алконт-М, який, згідно роздруківки результатів огляду, показав 1.73 проміле алкоголю, що свідчить про алкогольне сп`яніння.

Викладені в акті обставини повністю узгоджуються із поясненнями свідків щодо результатів огляду та поясненнями самого ОСОБА_1 про те, що він вжив 300г горілки, дійсно був доставлений до військової комендатури м. Бахмут та продував аналізатор. 

Крім того, в матеріалах справи наявні відповідні свідоцтва та сертифікати, які підтверджують справність та належність технічного приладу Алконт-М.   ОСОБА_1   на місці добровільно погодився на огляд з допомогою алкотестеру,  продув його, проти  кількісного  результату  огляду, зафіксованого алкотестером, не заперечував.

Таким чином, дослідивши вказаний акт в сукупності із іншими доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що він є належним та допустимим доказом, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Диспозиція ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення, по-перше, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, по-друге, за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-третє, за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-четверте, за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідальність за ч. 3 цієї статті настає за умови вчинення цих дій, якщо вони вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Апеляційний суд зауважує, що вчинення хоча б однієї із вказаних дії являє собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за вчинення в умовах особливого періоду наступних дій:
1) розпивання спиртних напоїв на території військової частини;
2) появу на території військової частини в нетверезому стані;
3) виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані.

Зібрані та дослідженими судом доказами підтверджують факт, того що в умовах особливого періоду ОСОБА_1 05.05.2020 року вжив на території військової частини НОМЕР_1 горілку, що є алкогольним напоєм, після чого перебував на території військової частини НОМЕР_1 в нетверезому стані та в такому стані виконував обов`язки військової служби. Таким чином, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі, відповідає диспозиції  ст.172-20 КУпАП, що і було підтверджено судом.

Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваної постанови, суд першої інстанції визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правпорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, вказав про стягнення  судового збору із ОСОБА_7 . Але суд не має апеляційного поводу на усунення зазначених суперечностей.
За таких обставин, Донецький апеляційний суд визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню, а постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2020 року законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня  2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: