Справа № 127/7469/20
Провадження № 22-ц/801/1308/2020
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року	Справа № 127/7469/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів : Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Україна в особі Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, правонаступником якого є Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області та Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К. П. в приміщенні суду в м. Вінниці, - 

в с т а н о в и в :

У квітня 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Вінницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, правонаступником якого є Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі № 120/4187/19-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Вінницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 листопада 2019 року та надання відповіді на цю заяву. Зобов`язано цей же відділ ДВС надати обґрунтовану та повну відповідь на таку заяву.
Серед інших обставин цим рішенням також встановлено таке.
11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надіслала на адресу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області письмову заяву про надання інформації, за змістом якої позивач просила відповідача повідомити її письмово про те, коли і які конкретно суми на виконання судових рішень та постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № 58084827 з виконання виконавчого листа № 802/490/16-а, виданого у справі під таким же номером, було стягнуто з неї та кому, коли, ким, в якому розмірі і на які рахунки було перераховано. Також позивач просила повернути їй примусово стягнуті з неї кошти у виконавчому провадженні № 58084827, перерахувавши їх на вказаний нею банківський рахунок.
Про результат розгляду такого звернення позивач просила повідомити її відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян». Відповідне звернення позивача від 11 жовтня 2019 року отримане уповноваженою особою відповідача 15 жовтня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, жодної письмової відповіді на таке звернення позивач не отримала.
Позивач у своєму позові зазначає про те, що такою бездіяльністю державного виконавця їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав на об`єктивний, повний і всебічний розгляд її заяви та на одержання обґрунтованої і повної письмової відповіді про результати її розгляду, у якій серед інших порушувались питання повернення незаконно стягнутих з останньої коштів та надання їй інформації кому і у якому розмірі такі кошти було державним виконавцем перераховано, тому така шкода полягає також у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких позивач зазнала у зв`язку з порушенням її прав на інформацію щодо виконання скасованого у послідуючому судового рішення у адміністративній справі № 802/490/16-а, яким з неї незаконно було стягнуто грошові кошти, необхідності інваліду, пенсіонеру, особі у похилому віці (1940 року народження) вступати у переписку з відділом ДВС, відстоюючи таким чином свої права на повернення незаконно стягнутих з її пенсії коштів, а також необхідності відстоювати у судах свої права на одержання письмової відповіді на її заяву у зв`язку із неправомірною бездіяльністю органу державної влади, на який законом покладено обов`язок не тільки по примусовому виконанню рішень суду але й - надання відповіді на письмові звернення. 
З огляду на наведене, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, ОСОБА_1 просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 5 000 грн шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2020 року залучено Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), як правонаступника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області /а. с. 11-12/.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при незабезпеченні розгляду звернення ОСОБА_1 та не надання їй відповіді на вказане звернення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при незабезпеченні розгляду звернення позивача та не надання їй відповіді на вказане звернення, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.
Не погоджуючись із рішенням суду, Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не наведено, передбачених частиною другою статті 1167 ЦК України підстави, які б надавали їй право на відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано доказів того, що внаслідок бездіяльності Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що полягала у не надсиланні на адресу позивача відповіді на заяву від 11 листопада 2019 року що стосувалась інформації по виконавчому провадженні № 58084827, позивач дійсно зазнала душевних страждань та порушились її соціальні зв`язки та звичний спосіб життя.
Також зазначається про те, що постановою Кабінету міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області та утворено як юридичну особу публічного права Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
Позивачем не надано доказів, які б підтверджували понесення нею моральної шкоди. Помилковим є також посилання суду першої інстанції при задоволенні позову на дві статті ЦК України статтю 1173 та статтю 1174 ЦК України, які по своїй правовій природі мають різний суб`єктивний склад заподіювачів шкоди та підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду.
Зазначає, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Головне управління державної казначейської служби у Вінницькій області да Державна казначейська служба України несуть відповідальність за дії інших органів державної влади. До компетенції органів Державної казначейської служби відноситься виконання судових рішень за якими передбачено безспірне списання коштів Державного бюджету.
До участі у справі має бути залучено Міністерство юстиції України до компетенції якого відноситься питання представництва інтересів держави в суді.
В апеляційній скарзі Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що 15 січня 2019 року до відділу надійшов виконавчий лист № 802/490/16-а виданий 27 вересня 2018 року Вінницьким окружним адміністративним судом та заява Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції у Вінницької області кошти в сумі 1000 грн. 28 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 06 червня 2019 року державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, на загальну суму 1400 грн. При цьому загальна сума стягнутих коштів з боржника ОСОБА_1 становить 1257,50 грн. 22 серпня 2019 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням ухвали суду апеляційної інстанції від 12 серпня 2019 року у справі № 802/490/16-а. 18 березня 2020 року виконавчий збір у розмірі 100 грн було повернуто ОСОБА_1 
Стверджується, що сума стягнення не підтверджена і не доведена доказами.
20 липня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив вх .№ 2722 на апеляційну скаргу Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
24 липня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив вх .№ 2817 на апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року та надання відповіді на цю заяву; зобов`язано Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року (а. с. 21-23).
Вказаним судовим рішенням було встановлено наступні обставини. 
11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надіслала на адресу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області письмову заяву про надання інформації. За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 просила Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повідомити її письмово про те, коли і які конкретно суми на виконання судових рішень та постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № 58084827 було стягнуто з неї та кому, коли, ким, в якому розмірі і на які рахунки було перераховано. Також ОСОБА_1 просила повернути їй примусово стягнуті з неї кошти у виконавчому провадженні № 58084827, перерахувавши їх на вказаний нею банківський рахунок. Про результат розгляду такого звернення ОСОБА_1 просила повідомити її відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян». Відповідне звернення ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року отримане уповноваженою особою відповідача 15 жовтня 2019 року. Проте, жодної письмової відповіді на таке звернення ОСОБА_1 не отримала. Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не забезпечивши розгляд звернення ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом № 393/96-ВР, порушив законні права та інтереси останньої, чим допустив бездіяльність, яка з огляду на обставини є протиправною.
Вказане рішення суду набрало законної сили 14 лютого 2020 року і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, протиправність дій Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та його вина у не забезпеченні розгляду звернення ОСОБА_1 та не надання останній відповіді на вказане звернення, встановлені в адміністративній справі не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при незабезпеченні розгляду звернення позивача та не надання їй відповіді на вказане звернення, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.
Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, зроблений за поновного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до статті 40 Конституції України, статей 1, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на звернення та отримання вичерпної та обґрунтованої відповіді стосовно порушених питань, крім випадків, що встановлені законами.
Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України.
Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено питання відшкодування збитків, зокрема моральних, громадянину у зв`язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року та надання відповіді на цю заяву; зобов`язано Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року (а. с. 21-23).
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, позивач надано суду належні і допустимі докази, які підтверджують бездіяльність Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року та надання відповіді на цю заяву.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, встановивши, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідача в її заподіянні, дійшов правильного висновку про те, що позивач довів наявність підстав для відшкодування їй моральної шкоди, що є її процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, враховуючи обставини справи, зокрема те, що внаслідок бездіяльної Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Ковальчук М.О. спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із порушенням її прав на мирне володіння майном – грошовими коштами пенсії, що є єдиним джерелом її доходу та засобом для існування, а також ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, вік позивача (1940 року народження), певні турботи та хвилювання, пов`язані з наслідками допущеної бездіяльності та необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, з урахуванням вимог розумності та справедливості є обґрунтованим.
У пункті 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Аргументи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про те, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Головне управління державної казначейської служби у Вінницькій області да Державна казначейська служба України несуть відповідальність за дії інших органів державної влади, а до компетенції органів Державної казначейської служби відноситься виконання судових рішень за якими передбачено безспірне списання коштів Державного бюджету, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, адже при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. (див. постанова Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17).
Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що до участі у справі має бути залучено Міністерство юстиції України до компетенції якого відноситься питання представництва інтересів держави в суді, оскільки у даній справі належним відповідачем є держава України в особі Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, правонаступником якого є Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області
Твердження апеляційної скарги про те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі № 120/4187/19-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Вінницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 листопада 2019 року та надання відповіді на цю заяву. Зобов`язано цей же відділ ДВС надати обґрунтовану та повну відповідь на таку заяву.
Однак, постановою Кабінету міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області та утворено як юридичну особу публічного права Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), а тому Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не є тим органом, що допустив бездіяльність, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, адже з 01.01.2020 року змінилась назва Вінницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), який є його правонаступником.
Зважаючи на встановлені у справі обставини підстав для зменшення розміру моральної шкоди суд апеляційної інстанції не вбачає.
З огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційних скаргах аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області та Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: В. П. Рибчинський

Т. О. Денишенко