Додаткова постанова 
Іменем України 
 
16 вересня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 725/593/13-ц
 
провадження № 61-34372св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , виконавчий комітет Чернівецької міської ради,
треті особи: приватний нотаріус Половинська Ольга Борисівна, реєстраційна служба Головного управління юстиції України в Чернівецькій області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до                      ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , виконавчого комітету Чернівецької міської ради, треті особи: приватний нотаріус                        Половинська О. Б., реєстраційна служба Головного управління юстиції України в Чернівецькій області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області, у якому з урахуванням збільшених позовних вимог просили:
 
- визнати недійсним договір дарування нерухомого майна (45/100 часток домоволодіння на АДРЕСА_1 ) від 25 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 ;
 
- витребувати майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , а саме:                        45/100 часток домоволодіння на АДРЕСА_1 , зокрема, житловий будинок літ. «Б» загальною площею 254,70 кв. м, криницю № 1, огорожу                 № 2, 3;
 
- визнати незаконним і скасувати рішення ВК Чернівецької МР від 14 грудня 2010 року № 807/22;
 
- визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно (житловий будинок літ. «А» загальною площею 163,40 кв. м на АДРЕСА_1 ) від 30 грудня 2010 року, видане на ім`я ОСОБА_4 ;
 
- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А» загальною площею 163,40 кв. м на АДРЕСА_1 ;
 
- визнати за ними ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) право власності на об`єкти незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 та які складаються з будівельних матеріалів та обладнання, використаних у процесі самочинного будівництва житлового будинку літ. «А» загальною площею 163,40 кв. м, житлового будинку літ. «Б» загальною площею 254,70 кв. м, сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці № 1, огорож № № 2, 3, 5, 6.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Останнім рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна від 25 жовтня 2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 45/100 часток будинковолодіння на АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «Б», посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу - Половинською О. Б. за реєстровим №  5050. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: 45/100 часток будинковолодіння на АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 254,7 кв. м, житловою площею               92,20 кв. м, криниці № 1, огорожі № 2, 3 та є предметом договору дарування нерухомого майна від 25 жовтня 2010 року. Визнано незаконним та скасовано підпункти 3.3, 3.3.1, 3.3.2 рішення ВК Чернівецької МР від 14 грудня 2010 року             № 807/22, а також пункт 5 вказаного рішення щодо будинків літ. «А» та літ. «Б» на АДРЕСА_1 . Визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 грудня 2010 року, видане ВК Чернівецької МР на ім`я ОСОБА_4 , яким посвідчено право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 163,40 кв. м, у тому числі п`ять житлових кімнат площею 90,50 кв. м, сарай літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожа № 4-5, у розмірі                      1/1 частки. Визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на об`єкти незавершеного будівництва, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з усіх будівельних матеріалів та обладнання, яке було використано у процесі будівництва (створення майна), а саме: житлового будинку літ. «А» загальною площею 163,40 кв. м, житловою площею 90,50 кв. м, ступінь будівельної готовності якого становить 72 %, житлового будинку літ. «Б», загальною площею 254,70 кв. м, житловою площею 92,20 кв. м, ступінь будівельної готовності якого становить 88 %, сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», криниця № 1, огорожа № 2, 3, 5, 6. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від  19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2017  року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва і будівельні матеріали та обладнання, використані для будівництва цих об`єктів, відмовлено.
 
У липні 2020 року від ОСОБА_3 надійшла заява, у якій вона просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивачів судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 531,77 грн та 4 266,84 грн відповідно, а всього                8 178,11 грн.
 
Заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому 
самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної 
заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що 
й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
 
При цьому у підпункті в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України зазначено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 3 531,77 грн, а за подання касаційної скарги   - у розмірі 4 266,84 грн.
 
Враховуючи те, що постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 531,77 грн (по 1 765,89 грн з кожного) та за подання касаційної скарги у розмірі 2 133,42 грн (по 1 066,71 грн з кожного) на користь ОСОБА_3 . 
 
Інші вимоги заяви задоволенню не підлягають.
 
Керуючись статтями 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 765,89 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 066,71 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 765,89 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 066,71 грн.
 
У задоволенні іншої частини вимог заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити.
 
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий	В. І. Крат      	
Судді:	Н. О. Антоненко       І. О. Дундар       В. І. Журавель       	
 	М. М. Русинчук