Номер провадження: 33/813/735/20
Номер справи місцевого суду: 947/8150/20 
Головуючий у першій інстанції Борщов І.О. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        12.06.2020 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,
осіб, які з`явилися до судового засідання: 
-ОСОБА_3., 
-захисника ОСОБА_3. - Фуклєва І.І.,
-ОСОБА_1.,
-представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КпАП України, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню в вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 255 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року та закрити провадження у даній справі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржувана постанова суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що Управлінням патрульної поліції в Одеській області ДПП не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які без розумного сумніву доводили, що ОСОБА_3 причетний до скоєння адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП. Апелянт наголошує, що докази по справі - протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 335709 від 20.03.2020 року та пояснення потерпілого ОСОБА_1 від 28.12.2019 року та 13.03.2020 року, ґрунтуються на припущеннях, є недостовірними. ОСОБА_3 запевняє, що він не втрапляв в дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила пошкодження транспортних засобів. Апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений з чисельними порушеннями Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та КУпАП, а саме не встановлено обов`язкових обставин справи, не відібрані пояснення у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не здійснено огляд автомобіля особи; не повідомлено особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, про строк і місце складання протоколу; протокол надісланий без інших матеріалів справи, не здійснено жодних дій для ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами справ на його прохання; пропущені строки на встановлення обставин та складання протоколу.
Крім такого, апелянт посилається на те, що працівники поліції не оглянули транспортний засіб ОСОБА_3 на предмет механічних пошкоджень, не описали їх належним чином та не зафіксували відповідним актом, що унеможливлює доказування факту участі в дорожньо-транспортній пригоді саме автомобіля ОСОБА_3 , що ставить під сумнів достатність будь-яких інших доказів у справі, що базується лише на показаннях ОСОБА_1 . 
Апелянт також ставить під сумнів пояснення ОСОБА_1 , вказуючи про те, що пояснення останнього від 28.12.2019 року містять суттєві розбіжності із поясненнями, наданими ним 13.03.2020 року. 
Скаржник заперечує проти тверджень ОСОБА_1 , що автомобіль ОСОБА_3 тягнув його автомобіль деякий час після зіткнення, зупинившись лише завдяки гальмуванню потерпілого, оскільки ні фотофіксація задньої частини автомобіля, наявна в матеріалах справи, ні схема ДТП не містять жодних слідів та фіксування гальмівних шляхів внаслідок різкого гальмування, або інших даних, які б підтверджували, що пошкодження автомобілю Audi A6, д.з. НОМЕР_1 , були спричиненні саме зіткненням із автомобілем ОСОБА_3 .
Крім того, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в апеляційній скарзі посилається на те, що районний суд безпідставно та незаконно визнав винуватим ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-4 КУпАП, а також апелянт наголошує, що суд в порушення вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення не закрив провадження по справі. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового засідання, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарг з наступних підстав. 
Згідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Ухвалюючи постанову від 13.05.2020 року, місцевий суд послався на наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, тому визнав його винним у вчиненні такого правопорушення, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
Погодитись з такою постановою районного суду у повному обсязі не можна з огляду на таке.
Матеріалами справи встановлено наступне. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 335709 від 20.03.2020 року, згідно з яким водій ОСОБА_3 28 грудня 2019 року о 10:00 годині, рухаючись в м. Одесі по пр. Небесної Сотні, напроти будинку № 14Б/1, керуючи транспортним засобом Opel Astra, д.з. НОМЕР_2 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, місце якої залишив. Водія встановлено розшуковими заходами 13.03.2020 року. Вказаними діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.10.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП (а. с. 1).
У матеріалах справи також наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 335708 від 20.03.2020 року водій ОСОБА_3 28 грудня 2019 близько 10.00 год., керуючи автомобілем Opel Astra, д.з. НОМЕР_2 , рухаючись по пр.Небесної Сотні в м.Одесі, напроти буд.14Б/1, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Audi A6, д.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а. с. 2).
Як вбачається з належним чином завіреної копії рапорту поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, сержанта поліції Діденка Дениса , 28.12.2019 року о 09 год. 50 хв. поліцейськими на лінію «102» було отримано виклик про ДТП без травмованих за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Сотні, 14Б/1. Прибувши за місцем виклику, поліцейськими було виявлено транспортний засіб Audi A6, д.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Транспортний засіб був з пошкодженням задньої частини. Зі слів ОСОБА_1 інший учасник ДТП поїхав з місця події на транспортному засобі Opel, синього кольору, фрагмент д.н.: НОМЕР_2 (а. с. 3). 
Відповідно до належним чином завіреної копії схеми місця ДТП, яка сталася 28.12.2019 року о 10 год. 00 хв. на пр. Небесної Сотні, 14Б/1, автомобілем Audi A6, д.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , у наслідок ДТП отримано такі видимі (зовнішні) пошкодження: задній бампер, кришка багажника, правий стоп, праве крило, декоративна накладка на задній кришці багажника (а. с. 5 та зворотній бік). 
Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих 28.12.2019 року та 13.03.2020 року, ОСОБА_1 28 грудня 2019 року, рухаючись на автомобілі Audi A6, д.з. НОМЕР_1 , в м. Одеса. по вул. Небесної Сотні, напроти буд. 14Б/1, став учасником ДТП, в ході якої автомобіль Opel Astra, д.з. НОМЕР_2 , синього кольору, здійснив удар у задню частину автомобіля ОСОБА_1 . При цьому, водій автомобіля Opel Astra, д.з. НОМЕР_2 , зник з місця події. 
Статтею 122-4 КУпАП встановлено: залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Пунктом 2.10.а) Правил дорожнього руху передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 зазначених вимог Правил дорожнього руху не виконав та зник з місця ДТП, не надавши співробітникам поліції своїх пояснень щодо обставин цієї ДТП. 
З приводу пояснень скаржника про неналежність, недопустимість та недостовірність протоколу ДПР18 № 335708 від 20.03.2020 року, оскільки, на думку скаржника, цей протокол складений з чисельними порушеннями Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція), а саме:
- в даному протоколі про адміністративне правопорушення міститься неправдива інформація про відмову ОСОБА_3 з`явитись до управління патрульної поліції в Одеській області ДПП. При цьому, з посиланням на п. 8 Розділу ІІІ Інструкції ОСОБА_3 наголошує, що він не отримував жодного сповіщення про вчинене 28.12.2019 року ДТП та не був взагалі сповіщений про дату розгляду; 
- протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто законодавством не надається можливість працівникам поліції складати протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності на власний розсуд без повідомлення особи, що притягаються до такої відповідальності, про час і місце його складання;
- протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений у строк, що перевищує два місяці;
- працівники поліції не оглянули транспортний засіб ОСОБА_3 на предмет механічних пошкоджень, не описали їх належним чином та не зафіксували відповідним актом, що унеможливлює доказування факту участі в ДТП саме автомобіля ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначає наступне. 
Матеріалами справи встановлено, що інспектором ВР та ОМ ДТП УПП в Одеській області Табаковим Олександром вчинялись дії зі встановлення водія автомобіля Opel Astra, д.з. НОМЕР_2 , за фактом ДТП, скоєної 28.12.2019 року в м. Одесі по пр. Небесної Сотні, напроти буд. 14Б/1, де зазначений транспортний засіб під керуванням невстановленого водія зник з місця пригоди, а також вчинялись дії з розшуку вказаного автомобіля. Зокрема, у матеріалах справи наявна картка транспортного засобу, відповідно до якої автомобіль марки Opel Astra, д.з. НОМЕР_2 , синього кольору, належить ОСОБА_3 , при цьому вказана адреса особи: АДРЕСА_1 (а. с. 6).
Матеріали справи містять відомості про направлення ОСОБА_3 на адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , повідомлень про запрошення до Управління патрульної поліції в Одеській області для встановлення обставин ДТП, яка мала місце 28.12.2019 року в м. Одесі по пр. Небесної Сотні, напроти буд. 14 Б/ 1, при цьому ОСОБА_3 запрошувався до управління 30.01.2020 року та 17.03.2020 року. 
Відповідно до супровідного листа від 20.03.2020 року № 5250/41/13/05-2020 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , Управлінням патрульної поліції в Одеській області ДПП направлялась копії протоколів про адміністративне правопорушення від 20.03.2020 року серії ДПР18 № 335708 та серії ДПР18 № 335709.
Пункт 8 Розділу ІІІ «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).
Тобто, цей пункт Інструкції встановлює порядок безпосередньо розгляду справи про адміністративне правопорушення суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів та поліцейськими.
Згідно положень ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. 
Зазначені положення є тотожними положенням, викладеними в п.2 Розділу ІІ «Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» Інструкції. 
Розділом IX «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП» Інструкції встановлено, що у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються:
1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський;
2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності);
3) показання технічних приладів (у разі їх наявності);
4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності);
5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
Пункт 8 цього Розділу передбачає, що якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.
Розшук осіб, що зникли з місця ДТП, здійснюється шляхом використання баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, відкритих джерел інформації, надсилання запитів про отримання необхідних фото- та/або відеофіксацій відповідної пригоди, виклику осіб для прибуття до підрозділу або відвідування їх за місцем проживання (перебування), роботи.
При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.
Матеріалами справи підтверджено виконання співробітниками відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП дій з встановлення особи винуватця ДТП та обставин її вчинення, сповіщення особи про необхідність прибуття до управління поліції для встановлення таких обставин, проте поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме залишення місця ДТП, неприбуття до управління поліції для встановлення обставин ДТП, дає підстави вважати про вчинення скаржником дій з перешкоджання працівникам поліції в їх розшуковій діяльності по встановленню обставин ДТП. У зв`язку з чим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений інспектором поліції за відсутності цієї особи та в протоколі про адміністративне правопорушення інспектором поліції внесений відповідний запис в графі «Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» - «не з`явився». А сам протокол про адміністративне правопорушення складений інспектором поліції відповідно до обставин, встановленими з наявних матеріалів. 
Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надає до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Скаржник в апеляційній скарзі також послався на п. 1 Розділу ІІ Інструкції та зазначив, що в порушення цього пункту особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, інші додаткові матеріали поштою надіслані не були, що порушує його право на ознайомлення з матеріалами справи відповідно ст.268 КУпАП.
Пункт 1 Розділу II «Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» Інструкції встановлює, що протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються:
1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності;
2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання;
3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння;
4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Таким чином, вказані положення Інструкції встановлюють вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, проте не місять вимог щодо обов`язкового вручення додаткових матеріалів до протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Стаття 268 КУпАП передбачає права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на стадії розгляду адміністративних матеріалів. 
Слід зазначити, що право на ознайомлення з матеріалами справи, що передбачене ст. 268 КУпАП, було використано апелянтом в суді першої інстанції, а саме відповідно розписки а. с. 27 представник Фуклєв Іван Ілліч ознайомився з матеріалами справи.
До тверджень апелянта, що обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 , адміністративного правопорушення ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_1 , однак, такі пояснення не заслуговують довіри, оскільки не знайшли свого підтвердження іншими матеріалами справи, зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б надали підстави вважати, що зафіксовані на фото пошкодження автомобіля ОСОБА_1 виникли саме під час зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 , апеляційний суд ставиться критично, оскільки апелянтом не вчинено будь-яких дій для спростування пояснень ОСОБА_1 . Зокрема, ОСОБА_3 28.12.2019 року не залишився до місці ДТП для надання своїх пояснень співробітникам поліції, а також для ознайомлення з правильністю складання схеми ДТП та у разі наявності - надання зауважень щодо її складання; не прибув до відділу поліції на виклики інспектора поліції для з`ясування обставин ДТП, надання зауважень щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення; під час розгляду справи в суді ОСОБА_3 також не заявляв клопотання про проведення судової експертизи для встановлення обставин ДТП. 
Таким чином, твердження апелянта, що він 28.12.2019 року не втрапляв в ДТП, що спричинила пошкодження транспортних засобів, спростовуються його процесуальною поведінкою, а саме тим, що він 28.12.2019 року залишив місце ДТП, не з`являвся на повідомлення співробітників поліції до управління поліції для встановлення обставин ДТП, під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення надання пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами. 
Таким чином, під час повторного дослідження апеляційним судом зібраних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановлено доведеність наявності вини в діях  ОСОБА_3 , а саме залишення  ОСОБА_3 , на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. 
Щодо посилань апелянта, що районний суд під час розгляду цієї справи невірно відрахував строк накладання адміністративного стягнення, чим порушив положення ч. 2 ст. 38 КУпАП, а також щодо зауважень апелянта на те, що у разі закриття провадження по справі не можна одночасно визнати особу винною в скоєнні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вказує наступне. 
Апеляційний суд погоджується з доводом апелянта про те, що районний суд безпідставно відрахував строк накладання адміністративного стягнення від 13.03.2020 року. 
Матеріалами справи встановлено, що адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП мало місце 28.12.2019 року, при цьому згідно наявних в матеріалах справи даних, можливо встановити, що особу правопорушника працівниками поліції було встановлено 24.01.2020 року, коли на адресу ОСОБА_3 було направлено повідомлення про запрошення до Управління патрульної поліції в Одеській області для встановлення обставин ДТП. 
При цьому, адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП не є триваючим.
З огляду на зазначене, у районного суду не було підстав для накладання на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 255 грн. 
Щодо посилань апелянта про те, що у разі закриття провадження по справі не можна одночасно визнати особу винною в скоєнні адміністративного правопорушення, апеляційний суд зазначає таке.
Стаття 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Слід зазначити, що статтею 1 КУпАП встановлено завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. За цією статтею завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Таким чином, з аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що при розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно забезпечити оптимальний баланс між дотриманням прав і свобод особи, яка притягується до відповідальності, та загальним (публічним) інтересом, який передбачає ефективний захист особистості, суспільства і держави від адміністративних правопорушень.
Будь-яке адміністративне правопорушення та санкції за його скоєння повинні бути чітко визначені в законі таким чином, щоб виходячи з його тексту - у випадку необхідності за допомогою тлумачення, що надано судам, - кожен міг передбачити адміністративно-правові наслідки своїх дій або бездіяльності.
В іншому випадку може мати місце суперечна правозастосовна практика, яка послаблює гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу.
Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджуються і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративні правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, яка виключає провадження у справі або тягне за собою його закриття.
За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
При цьому, пункт 1 цієї статті вказує, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».
Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними (див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).
ЄСПЛ в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «AllenetdeRibemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).
За загальним правилом статті 9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.
Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.
Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.
Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодекс України про адміністративні правопорушення.
Водночас, зі змісту ч.1 ст.38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, пов`язується з вчиненням особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В даному випадку судом встановлено, що скоєння ОСОБА_3 ДТП 28.12.2019 року, підтверджені матеріалами справи, зокрема: - поясненнями особи, автомобіль якого постраждав від зіткнення - ОСОБА_1 , який впізнав ОСОБА_3 і підтвердив у судовому засіданні, що зіткнення з його автомобілем 28.12.2019 року на проспекті Небесної сотні в м. Одесі здійснив автомобіль Opel Astra, д. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який як з`ясувалося є власником цього автомобіля;
- поясненнями самого ОСОБА_3 , який не заперечував, що 28.12.2019 року він дійсно керував автомобілем Opel Astra, д. з. НОМЕР_2 на проспекті Небесної сотні в м. Одесі і мав конфліктну ситуацію з водієм ОСОБА_1 , який керував автомобілем Audi A6, д. з. НОМЕР_1 , і пред`являв йому претензії щодо зіткнення з його автомобілем, але ОСОБА_3 поспішав і тому поїхав по своїм справам. 
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП складений до перебігу строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, який однак сплив на час прийняття районним судом рішення в адміністративній справі, висновок районного суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу є помилковим.
З урахуванням встановлених у справі обставин та наведених обґрунтувань оскаржувана постанова районного суду про накладення штрафу на ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП - закриттю з підстав п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з перебігом строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, у зв`язку з не встановленням обставин.
Підстави для закриття провадження відносно ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП - закриття з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, матеріалами справи не встановлені і не засновані на законодавстві. 
Враховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2 ) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - задовольнити частково. 
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно  ОСОБА_3 - закрити у зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе