ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/3718/19 пров. № А/857/4325/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Сеника Р. П., Хобор Р. Б.,
за участі секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дубенської міської ради Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від         02 березня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Борискіним С. А. у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

                                                          ВСТАНОВИВ:

29.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Дубенської міської ради Рівненської області, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Дубенської міської ради від 13.09.2019 № 4035 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», зобов`язати відповідача повторно розглянути на черговому пленарному засіданні його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га в АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 . Млинівська для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він виконав установлені законодавством умови для реалізації права на одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак відповідач незаконно відмовив йому у наданні такого дозволу, не зазначивши правових підстав для відмови, перелік яких є вичерпним.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 вказаний позов задоволено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки на зазначеному позивачем місці розташування земельної ділянки не можуть бути забезпечені вимоги пункту 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Зазначає, що з доданих позивачем до клопотання графічних матеріалів не можна чітко встановити орієнтовні розміри земельної ділянки та відповідність їх наданим матеріалам. Більше того, при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 29.08.2019 у справі                       № 420/5288/18 та у постанові від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17, згідно з якою в судовому порядку підлягає захисту право на отримання земельної ділянки у власність, а відмова суб`єкта владних повноважень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оскарженню не підлягає.
В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дубенської міської ради із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), до якої додав графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки та повідомив, що на території України земельних ділянок з таким цільовим призначенням безоплатно у власність не отримував.
13.09.2019 Дубенська міська рада прийняла рішення № 4035 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким позивачу відмовлено у задоволенні його заяви у зв`язку з тим, що згідно з пунктом 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній житлових вулиць - не менше 3 метри, а дані вимоги на земельній ділянці зазначеної конфігурації не забезпечуються.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відмова позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є необґрунтованою, оскільки не містить посилання на норму закону, яка обмежує його право на отримання такого дозволу, а генеральний план м. Дубно не підтверджує розташування спірної земельної ділянки в межах вулиці, на якій нанесені геодезично червоні лінії.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара (пункт г частини першої статті 121 Земельного кодексу України).
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої органи, визначені в статті 118 Земельного кодексу України, в місячний строк приймають одне з відповідних рішень.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати такий дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 22 грудня               2018 року (справа № 804/1469/17).
Як встановлено з матеріалів справи, з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до Дубенської міської ради 15.07.2019, а рішення, за результатами розгляду такої, відповідачем прийнято з пропуском встановленого статтею 118 Земельного кодексу України місячного строку - 13.09.2019.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що замовлення розроблення проекту землеустрою за відсутності відповідного рішення органу місцевого саврядування в межах встановленого строку розгляду заяви є правом особи, яким вона користується на власний розсуд, та, разом з тим, не позбавляє її права на судове оскарження рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Як на підставу відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність Дубенська міська рада покликається на незабезпечення на бажаній земельній ділянці дотримання вимог пункту 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»
Відповідно до пункту 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 № 44, житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній вулиць: магістральних - не менше 6 м, житлових - не менше 3 м. Територія між червоною лінією і лінією забудови одно-, двоквартирних і блокованих будинків із земельними ділянками біля квартир входить до загальної площі ділянки.
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» червоні лінії – це визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.
Містобудівна документація – це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Частиною першою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Зонування території здійснюється з дотриманням відповідних вимог, зокрема, узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями.
Згідно з статтею 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.
Червоні лінії та лінії регулювання забудови визначаються детальним планом території.
Таким чином, матеріали затвердженої належним чином містобудівної документації відповідного населеного пункту (генеральний план, план зонування, детальний план) визначають червоні лінії, наявність яких підлягає врахуванню при розміщенні житлових будинків.
Як встановлено з матеріалів справи, на звернення позивача щодо надання інформації про схему червоних ліній міста Дубно листом від 10.10.2019 № 07/02-3624 Дубенська міська рада повідомила, що відповідно до розділу 9 «Архітектурно-планувальна організація території» пояснюючої записки Генерального плану м. Дубно Рівненської області – габарити в червоних лініях вул. Млинівська становлять 30 метрів. Окрема схема червоних ліній міста Дубно відсутня.
Слід зазначити, що відповідачем не доведено розташування земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо якої просив позивач, в межах червоних ліній вулиць, оскільки з наявного в матеріалах справи витягу з Генерального плану м. Дубно це встановити неможливо, а детальний план житлової вулиці Млинівської з визначенням червоних ліній суду не надано.
Відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про недоведення відповідачем як суб`єктом владних повноважень незабезпечення на згаданій вище земельній ділянці дотримання вимог пункту 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», як єдиної підстави відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Що стосується покликання скаржника в апеляційній скарзі на те, що з доданих позивачем до заяви графічних матеріалів не можна чітко встановити орієнтовні розміри земельної ділянки, слід зазначити, що вказана обставина не слугувала підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Більше того, орієнтовні розмірі зазначені позивачем в заяві, що відповідає вимогам Земельного кодексу України.
Крім цього, у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування, виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.
З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. 
Також апеляційний суд вважає необґрунтованим покликання скаржника на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 29.08.2019 у справі № 420/5288/18, оскільки характер правовідносин та склад учасників у справі № 420/5288/18 відрізняється від правовідносин у справі, яка переглядається, тому така постанова не є релевантною та урахуванню не підлягає.
Отже, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дубенської міської ради Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня           2020 року у справі № 460/3718/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 10.07.2020