ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 серпня 2020 року           справа №200/13692/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року (повне судове рішення складено 02 березня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/13692/19-а (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 20 333,58 грн.,                                       
                                                УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 20 333,58 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч вимог Податкового кодексу України (далі – ПК України) порушив строки та повноту сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених, в тому числі, на підставі податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим станом на момент звернення з позовом до суду за відповідачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 20 333,58 грн. (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості в сумі 428,91 грн. та податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 19 904,67 грн.), яка залишається відповідачем не сплаченою. У зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 податковий борг в розмірі 20 333,58 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з таким рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач не отримував жодного податкового повідомлення-рішення, а отже був позбавлений можливості сплатити відповідний податок. Представником відповідача також зазначено, що частина об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що знаходиться у власності відповідача, зруйнована внаслідок проведення АТО або відсутня як нерухомість взагалі. Крім того, апелянт вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на те, що належна йому нерухомість взагалі не може бути об`єктом оподаткування у розумінні підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та, що, в свою чергу, взагалі виключає наявність такого боргу та його стягнення. Також, на думку апелянта, згідно з п.п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначенитх п. 102.1 ст. 102 ПК України (ця норма Кодексу діє з 1 січня 2018 року), тому податкова вимога форми «Ф» від 13.09.2016 № 43846 знаходиться поза межами строку позовної давності.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
Відповідач знаходиться на обліку у Бахмутському управлінні ГУ ДПС у Донецькій області.
Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За ОСОБА_2 рахується податковий борг, раніше не заявлений до стягнення в судовому порядку, у розмірі 20 333,58 грн., а саме: 
1) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код бюджетної класифікації: 18010200) в сумі 428,91 грн.: 
- 102,38 грн. – борг виник 09.02.2018 року – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.04.2017 № 106863-13 за 2016 рік (направлено на податкову адресу платника податків, поштове відправлення № 8451107976796 повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінчення терміну зберігання»); 
- 19,15 грн. – борг виник 09.02.2018 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.04.2017 № 106864-13 за 2016 рік (направлено на податкову адресу позивача, поштове відправлення № 8451107976796 повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання»); 
- 22,24 грн. – борг виник 08.08.2018 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 12.02.2018 № 13913-42 за 2017 рік (направлено на податкову адресу позивача, поштове відправлення № 8451108696509 повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання»); 
- 119,84 грн. – борг виник 08.08.2018 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 12.02.2018 № 13912-42 за 2017 рік (направлено на податкову адресу платника податків, поштове відправлення № 8451108696509 повернуто відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання»); 
- 25,87 грн. – борг виник 05.08.2019 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.02.2019 № 0017147-4210-0502 за 2018 рік (отримано особисто відповідачем); 139,43 грн. – борг виник 05.08.2019 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.02.2019 № 0017149-4210-0502 за 2018 рік (отримано особисто відповідачем); 
2) податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код бюджетної класифікації: 18010300) в сумі 19 904,67 грн., а саме: 
- 4406, 84 грн. – борг виник 09.02.2018 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.04.2017 № 106862-13 за 2016 рік (направлено на податкову адресу платника податків, поштове відправлення № 8451107976796 повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання»); 
- 7163,52 грн. – борг виник 08.08.2018 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 12.02.2018 № 13911-42 за 2017 рік (направлено на податкову адресу платника податків, поштове відправлення № 8451108696509 повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання»); 
- 8334,31 грн. – борг виник 05.08.2019 – нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 22.02.2019 № 0017148-4210-0502 за 2018 рік (отримано особисто відповідачем).
Зазначені вище податкові повідомлення-рішення не оскаржувались в адміністративному чи в судовому порядку. 
У зв`язку з несплатою платником податків узгоджених податкових зобов`язань, податковим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 13.09.2016 № 43846-17, яка направлена поштою на податкову адресу позивача, поштове відправлення № 8451106251909 повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Вказана вимога не оскаржувалась в судовому чи адміністративному порядку та не відкликалась.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За приписами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України до обов`язків платників податків входить сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
За приписами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За приписами підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що загальна сума грошового зобов`язання відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової та нежитлової нерухомості, узгоджена та складає 20 333,58 грн.
Відповідно до ст. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до розрахунку податкової заборгованості, податковий борг відповідачем залишається не сплаченим на день розгляду справи на загальну суму 20 333,58 грн.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості відповідачем суду не надано.
Щодо посилань представника відповідача на те, що відповідачем не були отримані податкові повідомлення-рішення, а отже сума податкового зобов`язання не може бути узгодженою, слід зазначити наступне.
Відповідно до п.п.42.1, 42.2, 42.3 ст.42 ПК України, податкові повідомлення- рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків – фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків – фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Будь-яких підтверджень щодо ініціювання процедури внесення змін до облікових даних платника податків не надано. 
Відтак, листування з платником податків повинно здійснюватись за адресою, зазначеною у облікових базах Державної податкової служби.
Крім того, матеріалами справи такі доводи також спростовуються, оскільки, як вже було зазначено вище, деякі податкові повідомлення-рішення були отримані платником податків особисто, що також спростовує довід апеляційної скарги з цього питання, стосовно постійного проживання відповідача в період з 2012 по 2020 роки в м. Сімферополі АР Крим.
Щодо доводів апелянта стосовно пропуску ГУ ДПС у Донецькій області строків позовної давності.
Як вже було зазначено вище, представник позивача в апеляційній скарзі зазначає, що згідно з п.п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначенитх п. 102.1 ст. 102 ПК України (ця норма Кодексу діє з 1 січня 2018), тому податкова вимога форми «Ф» від 13.09.2016 № 43846 знаходиться поза межами строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що податковий борг, стягнення якого є предметом спору у цій справі, виник протягом 2018, 2019 року, податкова вимога форми «Ф» від 13.09.2016 № 43846 на адресу платника податків була направлена 13.09.2016.
Відповідно до п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. 
Пунктом  59.4 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Наведені норми в своїй сукупності виставляють такі умови для винесення податкової вимоги, як, зокрема, наявність у платника податку податкового боргу, а також зазначення інформації про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави.
Відповідно до п. 6 розділу III Наказу Міністерства фінансів Ураїни від 30.06.2017  № 610 «Про затвердження Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з п.2. розділу VI цього Наказу, якщо сума податкового боргу збільшується внаслідок його адміністративного оскарження, раніше надіслана (вручена) податкова вимога не відкликається. На суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).
З матеріалів справи, зокрема карток особового рахунку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості, вбачається, що за відповідачем обліковується податковий борг з 2016 року.
Відповідно до п.102.4 ст.102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отже, такі доводи апелянта не спростовують висновків місцевого суду щодо дотримання позивачем строків для стягнення податкового боргу, тому не беруться до уваги апеляційним судом.  
Щодо доводів представника відповідача стосовно неправомірності податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Колегія судів зазначає, що предметом розгляду цієї справи не є питання нарахування сум з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, доказів оскарження чи скасування таких повідомлень-рішень відповідачем не надано, тому такі доводи апелянта також не спростовують правильних висновків місцевого суду.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідачем не надано доказів того, що будь-які з об`єктів втратили статус нерухомості, тому його доводи про необхідність проведення ремонтних (відновлюваних) робіт якихось об`єктів не впливають на правильність висновків місцевого суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                        ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 200/13692/19-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 06 серпня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                          І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                    Т. Г. Гаврищук