ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року	Львів	Справа № 260/484/20 пров. № А/857/6767/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,
з участю секретаря судових засідань                                                     Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області в особі Тячівського відділення на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі за його позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій та скасування постанов,

суддя(і) у І інстанції                                                            Дору Ю.Ю., 
час ухвалення рішення                                                   8 год 51 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Ужгород, 
дата складення повного тексту рішення                               14 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області в особі Тячівського відділення (далі – Управління) звернулося до суду з адміністративним позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі – ВПВР), в якому просило:
1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВПВР Досяка М.Б. щодо винесення постанови від 22 січня 2020 року ВП № 60111196 про відкриття виконавчого провадження та скасувати таку постанову;
2) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВПВР Досяка М.Б.  щодо винесення постанови від 22 січня 2020 року ВП № 60111196 про стягнення виконавчого збору в сумі 18892,00 грн та скасувати таку постанову;
3) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВПВР Досяка М.Б. щодо винесення постанови від 22 січня 2020 року ВП № 60111196 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 169,47 грн та скасувати таку постанову.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 260/484/20 у задоволені позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані постанови відповідача винесені у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та є правомірними, а тому у задоволенні позовних вимог про їх скасування слід відмовити. 
У апеляційній скарзі Управління просило скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому зазначає, що оскільки Управління не є юридичною особою, то не може бути стороною у виконавчому провадженні. Крім того стверджує, що рішення суду неможливо виконати, а відповідач, прийнявши оскаржувані постанови, переслідував виключно особисті інтереси, а саме отримання на свою користь коштів зі сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження.
Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги Управління.
Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 260/808/18 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат, визнано протиправною відмову Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області у призначенні позивачу страхових виплат, оформлену листом від 24 травня 2019 року та зобов`язано відповідача прийняти за заявою ОСОБА_1 від 16 травня 2019 року рішення про призначення страхових виплат, передбачених Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з урахуванням висновків суду.
17 вересня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом на підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 260/808/19.
23 вересня 2019 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 60111196-4. Як слідує з вказаного повідомлення, таке винесено у зв`язку з тим, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код ЄДРПОУ 41416119 боржнику не належить.
11 січня 2020 року згідно із постановою про перевірку виконавчого провадження № 03-10/1 за наслідками перевірки виконавчого провадження АСВП № 60111196 з виконання виконавчого листа № 260/808/19 від 17 вересня 2019 року, скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23 вересня 2019.
Разом з тим, 21 січня 2020 року заступником начальника ВПВР Ярош С.І. після проведення перевірки виконавчого провадження АСВП № 60111196 винесено постанову ВП № 60111196 про скасування процесуального документу, якою скасовано документ «Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» від 23 вересня 2019 року.
22 січня 2020 року старшим державним виконавцем ВПВР Досяк М.Б. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 60111196; про стягнення виконавчого збору  в сумі 18892,00 грн та про стягнення з мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 169,47 грн.
Відповідно до зазначених постанов боржником вказано Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області.
Як слідує з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Тячівське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області є відокремленим підрозділом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області.
Позивач, вважаючи дії виконавця по винесенню вказаних постанов неправомірними та не погодившись з такими постановами відповідача, звернувся до адміністративного суду із цим позовом. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Закон України «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII) регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. 
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як встановлено пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Як встановлено частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27  цього Закону.
Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Як слідує з матеріалів справи, на адресу відповідача надійшов виконавчий лист № 206/808/19, виданий Закарпатським окружним адміністративним судом 17 вересня 2019 року, про зобов`язання Тячівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області прийняти за заявою ОСОБА_1 від 16 травня 2019 року рішення про призначення страхових виплат, передбачених Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з урахуванням висновків суду. Боржником зазначено Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області.
Як встановлено судом та відповідно до Положення про Тячівське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 06.02.2018 №97-ОД, відділення є відокремленим підрозділом управління, що створюється за рішенням правління без статусу юридичної особи, має печатку із зображенням Державного гербу України та своїм найменуванням, рахунки в органах казначейства.
Згідно з підпунктами 3.1.1 – 3.1.4, 3.1.20 пункту 3.1 вказаного Положення, відділення відповідно до покладених на нього завдань здійснює надання соціальних послуг, матеріального забезпечення та страхових виплат застрахованим особам і членам їх сімей в порядку, визначеному правлінням Фонду; веде облік страхувальників; веде реєстр потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, а також осіб, які у разі смерті потерпілого мають право на одержання щомісячних страхових виплат та здійснює контроль за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду; забезпечує своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, а в разі його смерті – здійснення передбачених Законом страхових виплат особам, які перебували на його утриманні або мали на день смерті право на одержання від нього такого утримання.
При цьому, пунктом 5.1 цього Положення передбачено, що відділення у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру, інші документи для забезпечення виконання завдань та функцій Фонду.
З урахуванням наведених правових норм та встановлених у ході розгляду справи обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем правомірно прийнято до виконання виконавчий лист № 260/808/19 виданий 17 вересня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом  та відкрито виконавче провадження відповідно з вимогами Закону № 1404-VIII.
Частиною 1 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
При цьому, відповідно до абзаців 1 та 4 частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
З матеріалів справи слідує, що постановою старшого державного виконавця ВПВР Досяка М.Б. про стягнення виконавчого збору від 22 січня 2020 року ВП № 60111196  стягнуто такий збір в сумі 18892,00 грн.
Таким чином, на переконання апеляційного суду постанова про стягнення виконавчого збору є правомірною та підстав для її скасування немає.
Перевіряючи правомірність винесення постанови відповідача від 22 січня 2020 року ВП № 60111196 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, апеляційний суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.
Пунктом 2 Розділу VІ згаданої Інструкції встановлено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:
відкриття виконавчого провадження;
стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);
стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);
стягнення витрат виконавчого провадження;
закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:
виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);
пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
Як слідує з постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 22 січня 2020 року ВП № 60111196, мінімальні витрати виконавчого провадження складають 169,49 грн, що включають:
відправку рекомендованої кореспонденції в кількості 2 штуки з конвертами вартістю 10,25 грн за одну штуку на загальну суму 20,50 грн;
відправку простої кореспонденції у кількості 5 штуки з конвертами вартістю 8,25 грн за одну штуку - на загальну суму 41,25 грн;
роздрукування на принтері 32 аркушів по ціні 0,27 грн за один аркуш - на загальну суму 8,64 грн;
використання паперу ксероксного формату A4 в кількості 32 аркушів по ціні 0,16 грн за один аркуш на загальну суму 5,12 грн;
канцелярські приладдя (скріпка, коректор, ручка, стержень, копірка) - 24,96 грн;
плату за внесення даних по одному виконавчому провадженню до АСВГІ на загальну суму 69 грн.
Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому,  постанова про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 22 січня 2020 року ВП № 60111196 була винесена правомірно.
Водночас, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції доречно врахував в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області в особі Тячівського відділення залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 260/484/20 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Постанова у повному обсязі складена 26 червня 2020 року.