УХВАЛА

14 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/1708/19
адміністративне провадження № К/9901/21783/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ :

28 серпня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла зазначена касаційна скарга.

Як передбачено пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже зміст наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Окрім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення у ній норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

В касаційній скарзі відповідач, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі, не врахував висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №816/1488/17.

Однак, у скарзі зроблено лише вказівку на вказану постанову Верховного Суду без будь-якого обґрунтування подібності спірних правовідносин у цій справі тим, що були предметом розгляду у справі, у якій касаційним судом зроблено відповідні висновки, відповідач не вказує, які саме норми матеріального права неправильно застосовані та/або які норми процесуального права порушені судом апеляційної інстанції (застосовані інакше, ніж Верховним Судом у зазначеній постанові). Такі доводи не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Так, в постанові Верховного Суду, на яку посилається відповідач в касаційній скарзі, зроблено висновок щодо застосування норм пункту 120-1.1 статтіс120-1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у правовідносинах, які виникли у зв`язку з порушенням платником податку на додану вартість граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних внаслідок нереєстрації податкових накладних, які не підлягали видачі покупцю, але були виписані на операції, що оподатковуються за звичайною (не нульовою) ставкою.

У справі, на рішення апеляційного суду в якій подана касаційна скарга, спірні правовідносини хоча також виникли у зв`язку із застосуванням до позивача контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій, встановлених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, але порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних, як установлено судом апеляційної інстанції, було обумовлено внаслідок відсутності у Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», метою діяльності якого є забезпечення економічних інтересів держави, задоволення її потреб, населення та оборони країни в удосконаленні і розвитку автомобільних доріг загального користування та яке фінансується з державного бюджету України, вільних коштів для їх авансового зарахування на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у період часу, за який проводилась перевірка. До того ж, ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що на час проведення камеральної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення за її результатами всі податкові накладні зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних, що відповідно до абзацу 3 пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України виключало підстави для притягнення позивача до відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Отже, підстави вважати, що правовідносини у справі, в якій зроблено висновок Верховного Суду, на який посилається відповідач, і у цій справі є подібними відсутні. Тому зазначена постанова Верховного Суду не може бути прикладом іншого правозастосування як підстава касаційного оскарження, встановлена пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі №420/1708/19 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. 

Суддя	С.С. Пасічник