ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/2319/14                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 вересня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                              Кучми А.Ю., 
суддів                                                  Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва до Державного підприємства «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія імені М.П.Бажана» про стягнення заборгованості у розмірі 830,55 грн,-

В С Т А Н О В И Л А :
Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія імені М.П.Бажана» прострочену заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» у розмірі 830,55 грн на користь позивача.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2014 року позов Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва до Державного підприємства «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія імені М.П. Бажана» про стягнення заборгованості у розмірі 830,55 грн задоволено повністю. 
В подальшому судом видано виконавчий лист №826/2319/14 від 12.06.2014.
Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року замінено позивача (стягувача) на його правонаступника - Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві.
В подальшому представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано до суду письмову заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
При цьому, ухвалою суду від 30 січня 2020 року замінено стягувача у виконавчому листі №826/2319/14 з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, зокрема, що у зв`язку із відсутністю інформації щодо примусового виконання №826/2319/14 від 12 червня 2014 року, ГУ ПФУ було направлено запит до органів виконавчої служби, проте листом було повідомлено, що вказаний вище виконавчий лист було відправлено на адресу позивача, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України реорганізовано, а юридичну адресу змінено, отже виконавчий лист було втрачено органами виконавчої служби при пересилці.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання позивачем пропущено через власну бездіяльність, об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційної скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову ухвалу про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що виконавчий документ було втрачено, тому заявник фактично позбавлений можливості звернути до виконання рішення суду та стягнути з боржника заборгованість.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо втрати оригіналу виконавчого листа при пересилці, про що зазначає Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у заяві про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з підпунктом 18.4) пункту 18 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Відповідно до ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Отже, єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ПФУ в м. Києві з метою отримання інформації про стан виконавчого провадження звернулося до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві із запитом на надання інформації, який отримано органом виконавчої служби - 08.08.2019.
Листом від 01.10.2019 в.о. начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив, що 05.04.2018 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, копію якого, разом з оригіналом виконавчого документа, направлено на адресу стягувача (Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Києві).
В обґрунтування наявності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання представник ГУ ПФУ в м. Києві зазначив, що після численних реорганізацій територіальних органів Пенсійного фонду України в м. Києві, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено інвентаризацію всіх справ, які були на розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва та які перебували на примусовому виконанні в органах ДВС. За результатами такої інвентаризації було встановлено, що виконавчий лист №826/2319/14 від 12 червня 2014 року пред`явлено до виконання 02.04.2018 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та встановлено відсутність іншої інформації щодо стану виконання виконавчого листа.
Дослідивши наявні у справі матеріали, а також пояснення заявника щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів доходить висновку щодо необґрунтованості доводів, викладених у заяві Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутність підстав для її задоволення.
Колегія суддів зазначає, що умовою для видачі особі, на користь якої прийнято судове рішення, дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є відповідно втрата останнього та пропуск стягувачем строку пред`явлення його до виконання з причин, що визнані судом поважними.
При цьому, вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен перевірити, чи пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, чи поважні причини такого пропуску, що було підставою невчасного звернення за виконанням судового рішення. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.
Факт втрати виконавчого листа позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами та заявником не зазначено жодного доводу про причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Доведення обґрунтованості і поважності пропуску строку звернення із виконавчим листом покладається на особу, яка пропустила цей строк.
Крім того, слід враховувати, що встановлені законами строки для вчинення певних дій покликані дисциплінувати суб`єктів правовідносин та впроваджують на практиці принцип юридичної визначеності та передбачуваності закону. Тобто поновлення пропущених строків має бути належним чином обґрунтоване, оскільки воно впливає не лише на заявника, а і на права, інтереси та обов`язки інших осіб, в даному випадку боржника у справі.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що із поданої заяви не вбачається, що органом Пенсійного фонду вчинялися дії для належного забезпечення свого права на виконання судового рішення. Вказане свідчить, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання позивачем пропущено через власну бездіяльність, об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні.
Колегія суддів, враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, та як наслідок, для видачі дубліката виконавчого листа.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 28.09.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна