22.07.20
22-ц/812/913/20
Провадження № 22-ц/812/913/20
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого судді – Бондаренко Т.З., 
суддів –Данилової О.О., Коломієць В.В.,
із секретарем судового засідання –Гавор В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну №490/3176/18 за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гаврасієнко В.О. у цивільній справі за позовом 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

 В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом, у якому зазначив, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору б/н від 23 вересня 2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість в сумі 78310, 48 грн., яка складається з: 1923,44 грн. – заборгованість за кредитом; 67596,06 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 4585,72 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 3705,26 грн. –штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2019 року позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором договору б/н від 23 вересня 2011 року в розмірі 1923, 44 грн., а також розподілені судові витрати.
Рішення про стягнення лише тіла кредиту мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів, пені та штрафів. 
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, пені, штрафами та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, винесеним без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. Зокрема, позивач зазначав, що відмовляючи в позові щодо стягнення процентів, пені та штрафів, суд не врахував те, що відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою передбачені базова процентна ставка за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, порядок нарахування пені та розмір штрафів, яка відповідно до Умов і Правил в подальшому змінювалася.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що він згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на офіційному сайті Приватбанку, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та зобов`язаний виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.
До позовної заяви позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-35).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість в сумі 78310, 48 грн., яка складається з: 1923,44 грн. – заборгованість за кредитом; 67596,06 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 4585,72 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 3705,26 грн. –штраф (процентна складова).
При цьому із доданого до позовної заяви розрахунку слідує, що заборгованість за процентами визначена банком, починаючи з 23 вересня 2011 року за ставкою 30 % річних, з 01 вересня 2014 року за ставкою 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,20 % річних щомісяця з розрахунку 360 днів на рік.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту сторонами не оскаржувалось, тому відповідно до приписів частини першої статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось.
Як встановлено 23 вересня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника та довідкою про умови кредитування від 23 вересня 2011 року (а.с. 10,11). 
У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим. З моменту отримання карти відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.
Водночас, докази дотримання банком процедури підвищення процентної ставки з 2,5% на місяць до 43,2% річних, які вказані в розрахунку позивача при подачі позову, в матеріалах справи відсутні. 
До суду апеляційної інстанції АТ КБ «Приватбанк» іншого розрахунку не надав.
Згідно з наданим розрахунком відповідач станом на 31 березня 2018 року має заборгованість за тілом кредиту 1923 грн.44 коп.
Оскільки погодження сторонами збільшення процентної ставки матеріали справи не містять, тому заборгованість по сплаті процентів у розмірі 67596 грн. 06 коп. не може бути стягнута.
Проте, виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач мав право на нарахування відповідачу процентів за ставкою 30% річних. Таким чином, використовуючи методику розрахунку процентів за користування кредитом яку застосував банк в своїх розрахунках, за період з дня виникнення заборгованості до моменту звернення до суду, розмір процентів становитиме 742 грн. 46 коп. (а.с.196-198).
Щодо вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення неустойки слід зазначити наступне.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, та Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 2-2171/11.
Згідно умов кредитування, що підписані позичальником, передбачено штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 30 днів - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.
Нарахування пені провадиться за несвоєчасне погашення заборгованості. 
Отже, зі змісту підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що як пеня, так і штраф, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховуються за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Враховуючи закріплену у Конституції України заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів вважає можливим задовольнити вимоги Банку про стягнення штрафу, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення пені.
Оскільки у відповідача станом на 31 березня 2018 року наявна заборгованість за тілом та процентами, то є підстави для нарахування штрафів.
Враховуючи розмір заборгованості відповідача за кредитом у сумі 1923 грн. 44 коп. та процентами у розмірі 742 грн. 46 коп., штрафи, які підлягають стягненню, будуть дорівнювати: 500 грн.- фіксована частина та 133 грн. 26 коп. - процентна складова. 
Визначаючи розмір заборгованості лише за тілом кредиту у розмірі 1923 грн. 44 коп., суд першої інстанції належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не з`ясував розмір фактичної заборгованості за процентами та неустойкою.
Враховуючи викладене, на підставі пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» підлягає зміні з визначенням іншого розміру кредитної заборгованості та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 742 грн.46 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 133 грн.26 коп. штрафу (процентна складова).
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності розподілу судового збору до задоволених вимог 4,2 % (3299,16 х 100 : 78310,48) підлягає зміні судове рішення в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги 185 грн. судового збору.
Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 185 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01 жовтня 2019 року змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ) за кредитним договором без номеру від 23 вересня 2011 року станом на 31 березня 2018 року заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 742 грн.46 коп. штраф (фіксована частина) – 500 грн., штраф (процентна складова) – 133 грн. 26 коп. та 185 грн. судового збору.
Вказане рішення суду в частині стягнення тіла кредита залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 24 липня 2020 року.
Судді        Т.З. Бондаренко

О.О. Данилова 

В.В. Коломієць