Справа № 155/948/18 	Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М. 	
Провадження № 22-ц/802/459/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 серпня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А. К.,
суддів - Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі – ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що 03 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 070ВІ20140203001, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 33 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 лютого 2017 року.
З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 03 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 070ВІ20140203001-ПОР/1, згідно умов якого поручитель зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених згаданим кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 03 лютого 2014 року № 070ВІ20140203001 станом на 30 травня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 116 209 грн 96 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом – 44 615 грн 53 коп.; заборгованості за процентами – 59 973 грн 02 коп.; інфляційних втрат за кредитом – 5 576 грн 94 коп.; інфляційних втрат за відсотками – 6 044 грн 47 коп.
Ураховуючи наведене, позивач ПАТ «Укрсоцбанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором № 070ВІ20140203001 від 03 лютого 2014 року у загальному розмірі 116 209 грн 96 коп. та відшкодувати йому понесені по справі судові витрати. 
Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 209 грн 96 коп., а також в рівних частинах судовий збір у розмірі 1 762 грн.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року відмовлено.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону, оскільки судом не враховано тієї обставини, що на час звернення позивача із даним позовом - 27 травня 2018 року, порука була припинена, оскільки позивач, як кредитор, до 02 серпня 2017 року протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання - 02 лютого 2017 року, не пред`явив вимог до неї, як до поручителя. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов банку.
Апеляційним судом на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб встановлено, що правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк»).
У поданих письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник АТ «Альфа-Банк» Гураль С. П., яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті і справедливим, просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що перебіг позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України у три роки, за кредитним договором № 070ВІ20140203001 від 03 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_1 , почався зі спливом строку виконання кредитного договору, а саме 14 липня 2016 року. Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості з відповідачів до спливу трирічного строку пред`явлення позову до поручителя, тому порука не припинилася, а строк позовної давності не пропущений. При цьому посилається на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції Закону № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, якою визначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року в порядку процесуального правонаступництва до участі у справі як позивача залучено АТ «Альфа-Банк».
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки, ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 21 серпня 2020 року, дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду – до скасування в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та стягнення з неї судових витрат, з таких мотивів.
Оскільки оскаржуване рішення у даній справі оскаржується у повному обсязі лише відповідачем ОСОБА_2 , яка є поручителем за зобов`язаннями позичальника – відповідача ОСОБА_1 , останній не уповноважував апелянта діяти у його інтересах, основний боржник рішення суду не оскаржував, тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 553 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість за кредитним договором солідарно з позичальника і поручителя.
Такий висновок зроблено судом без повного з`ясування усіх обставин справи у зв`язку з таким.
Встановлено, що 03 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 070ВІ20140203001, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 33 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 лютого 2017 року (а.с.5-9).
З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 03 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 070ВІ20140203001-ПОР/1, згідно умов якого поручитель зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених згаданим кредитним договором (а.с.14-15).
Проте, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав своїх зобов`язань за згаданим кредитним договором, унаслідок чого згідно розрахунку позивача у нього станом на 30 травня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 116 209 грн 96 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом – 44 615 грн 53 коп.; заборгованості за процентами – 59 973 грн 02 коп.; інфляційних втрат за кредитом – 5 576 грн 94 коп.; інфляційних втрат за відсотками – 6 044 грн 47 коп. (а.с.17-19).
Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2015 року, відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.69).
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно із ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції на момент настання строку виконання основного зобов`язання, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, у договорі поруки № 070ВІ20140203001-ПОР/1, укладеному 03 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_2 , кінцевий строк припинення поруки не визначений. Однак, у кредитному договорі № 070ВІ20140203001 від 03 лютого 2014 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_1 , строк виконання основного зобов`язання встановлений до 02 лютого 2017 року.
Оскільки позивач протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання - 02 лютого 2017 року, не пред`явив вимог до поручителя - відповідача ОСОБА_2 , як це передбачено положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на момент настання строку виконання основного зобов`язання, тому колегія суддів дійшла висновку, що порука відповідача ОСОБА_2 припинилася.
Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеного, з урахуванням положень зазначеної норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідача ОСОБА_2 та стягнення з неї судових витрат скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 .
Доводи представника АТ «Альфа-Банк» Гураля С. П., викладені у письмових поясненнях на апеляційну скаргу, про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості з відповідачів до спливу трирічного строку пред`явлення позову до поручителя, оскільки такий строк почався зі спливом строку виконання кредитного договору, а саме 14 липня 2016 року, у зв`язку з чим порука не припинилась, а строк позовної давності не пропущений, колегією суддів до уваги не приймаються  у зв`язку з таким.
Поняття строку позовної давності та строку пред`явлення вимог до поручителя не тотожні. При вирішенні позовних вимог, пред`явлених до поручителя, підлягає встановленню питання, чи не припинилась порука на підставі положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції Закону від № 1414-VIII від 14 червня 2016 року, яка діяла на час настання строку виконання основного зобов`язання, тобто, станом на  02 лютого 2017 року. Вбачається, що  протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а це до 02 серпня 2017 року, позивач як кредитор не пред`явив вимог до відповідача ОСОБА_2 як до поручителя, тому в силу наведеної норми матеріального права порука вважається припиненою.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що  рішення суду в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню в зазначеній частині та у частині розподілу судових витрат, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.
Відповідно до пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про новий розподіл судових витрат, у випадку скасування або зміни судового рішення.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині вимог до ОСОБА_2 та відмову у позові до цього відповідача, понесені позивачем судові витрати у розмірі 1 762 грн, сплачені при поданні позовної заяви, на підставі с. 141 ЦПК України належить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк», а сплачений відповідачем ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 643 грн, належить стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Альфа-Банк».
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                    У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат скасувати.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: