ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 р.	Справа № 520/3764/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., повний текст складено 12.05.20 року по справі № 520/3764/2020
за позовом         Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до        Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області                   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 11 березня 2020 р. за № 39.0/39.1-057/355-20 про відмову у державній реєстрації потужності;
- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області провести державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , м АДРЕСА_2 , шляхом внесення інформації про потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації потужності, яке оформлено листом № 39.0/39.1-057/355-20 від 11.03.2020, є необґрунтованим, оскільки визначені в ньому підстави відмови, а саме - неповна інформація у заяві від 04.02.2020 стосовно назви (опису) потужності та її адреси, не є правомірними з огляду на те, що належна їй на праві власності квартира відповідає вимогам до потужностей, інформація щодо яких може бути внесена до Державного реєстру потужностей операторів ринку.
12 травня 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права,  неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що житловий будинок не є потужністю за змістом п.69 ч.1 ст.1 ЗУ «Про основні принципи  та вимоги  до безпечності  та якості харчових продуктів».  Стверджує, що приписом п. 51 ч. 1 ст. 69 Закону суб`єктам господарювання надано право здійснення реалізації харчових продуктів у будь-якій споруді, приміщенні та у будівлі, незалежно від того - у житловій квартири, будинку, нежитловому чи іншому приміщення  здійснюється реалізація харчових продуктів. Отже, з викладених підстав, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. 
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_3 .
04.03.2020 позивач звернулася до ГУ Держпродспоживслужби із заявою про державну реєстрацію потужностей, в якій зокрема, зазначила адресу потужностей оператора ринку: АДРЕСА_4 , вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужностей п. 1 Діяльність, пов`язана з харчовими продуктами, які не потребують дотримання температурного режиму та можуть зберігатися при температурі вище 10 °С і залишатися придатними для споживання людиною, а саме: 1.4 реалізація; 5. Інший вид діяльності 5.9 реалізація. Також позивачем надано Додаткову інформацію до заяви про державну реєстрацію потужності, в якій зазначено: 
1. Ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті): НОМЕР_1 
2. Місцезнаходження або місце проживання оператора ринку: АДРЕСА_4 .
3. Назва (опис) потужності: потужність представляє собою ізольоване приміщення, підключене до системи водопостачання та водовідведення, системи енергозабезпечення, має систему вентиляції, забезпечене природним та штучним освітленням, та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , м. АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .
4. Перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати: продукти харчування, окрім тих продуктів, для обігу яких потрібно отримання експлуатаційного дозволу.
5. Вид оператора ринку за класифікацією суб`єктів господарювання, визначеного Господарським кодексом України (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва): суб`єкт мікропідприємництва
Рішенням Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові, оформленим листом № Вих-39.0/39.1-057/355-20 від 11.03.2020 відмовлено у державній реєстрації потужності за заявою позивача. 
В обґрунтування такого рішення відповідач зазначив, що розглянув заяву від 04.03.2020 про державну реєстрацію потужності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.25 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”, керуючись Порядком проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.02.2016 №39, враховуючи невідповідність заяви частині 3 статті 25 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”, а саме надання у заяві неповної інформації щодо адреси потужності, на підставі пункту 2 підпункту 3.7. Порядку проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.02.2016 №39, частини 5 статті 25 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”, було прийнято рішення: фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити у державній реєстрації потужності та присвоєнні особистого реєстраційного номеру потужності за адресою: АДРЕСА_3 . У відповідності до пункту 69 частини 1 статті 1 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів” потужності - це споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовується у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів. Згідно пункту 50 частини 1 статті 1 “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів” об`єкти санітарних заходів - харчові продукти, допоміжні матеріали для переробки, предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами. Таким чином, зазначивши у заяві від 04.03.2020 адресу свого місця проживання - житловий будинок замість адреси потужності, заявником було подано неповну інформацію про адресу місця знаходження потужності, адже житловий будинок за своїм призначенням не може відповідати змісту поняття “потужності”, обов`язковою ознакою якого є виробництво та /або обіг об`єктів санітарних заходів, якими є харчові продукти. За своїм призначенням та характеристиками житловий будинок не може відповідати гігієнічним вимогам до потужностей, що передбачені пунктами 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 41 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”, а саме: бути спланованим, сконструйованим та розміщеним для належного утримання, чищення та/або дезінфекції, запобігання або мінімізації будь-якого забруднення, а також здійснення заходів, необхідних для забезпечення гігієнічних вимог, у тому числі заходів з боротьби із шкідниками, запобігання накопиченню бруду, контакту з токсичними речовинами та матеріалами, забрудненню харчових продуктів, підтримання необхідних температурних режимів;мати належну природну або механічну вентиляцію. Система вентиляції має бути сконструйована таким чином, щоб механічний потік повітря із забрудненої зони не потрапляв до чистої зони, був забезпечений безперешкодний доступ до фільтрів та інших частин, які необхідно чистити або замінювати, забезпечуватися належним природним та/або штучним освітленням приміщення, необхідним для виробництва та/або зберігання харчових продуктів; підлога повинна мати достатню дренажну систему, конструкція якої запобігатиме ризику забруднення. При відкритих та/або частково відкритих дренажних каналах рух відходів має бути з чистої до забрудненої зони. З огляду на викладене, житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 1 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”, відповідно заява від 04.03.2020 про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: не зазначено адресу потужності, натомість зазначено житловий будинок та його адресу. Також заявника поінформовано про право на повторне звернення з такою заявою.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: в ній не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість зазначено житловий будинок та його адресу, який не є потужністю в розумінні Закону.
Колегія суддів погоджується  з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Закон України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів” від 23.12.97 № 771/97-ВР регулює відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї.
Відповідно до п. 69 ст. 1 Закону № 771/97-ВР потужності - споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів.
Стаття 25 Закону № 771/97-ВР визначає загальні засади державної реєстрації потужностей.
Так, згідно з ч.ч. 1, 3-11 ст. 25 Закону № 771/97-ВР державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу.
Не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку роботи потужності оператор ринку зобов`язаний подати (надіслати) до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, в якій зазначаються найменування, ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), місце проживання оператора ринку, назва (опис) потужності, її адреса, заплановані види діяльності та перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати, вид оператора ринку за класифікацією суб`єктів господарювання, визначеною Господарським кодексом України (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва).
Заява про державну реєстрацію потужності засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи та реєструється територіальним органом компетентного органу в день її надходження.
Підставою для відмови у державній реєстрації потужності є невідповідність заяви встановленій формі, надання в ній неповної інформації або наявність раніше прийнятого рішення про державну реєстрацію цієї потужності. Відмова у державній реєстрації потужностей з інших підстав не дозволяється. У рішенні про відмову в державній реєстрації потужності обов`язково зазначаються підстава для відмови та фактичні обставини, що підтверджують наявність такої підстави.
Рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації приймається протягом 10 календарних днів після отримання відповідної заяви оператора ринку. Копія рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації надається (надсилається) оператору ринку протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
Оператор ринку має право розпочати експлуатацію потужності за принципом мовчазної згоди, якщо протягом 15 робочих днів після подання ним заяви про державну реєстрацію потужності територіальний орган компетентного органу не прийняв рішення про відмову у державній реєстрації потужності або не надав копії такого рішення оператору ринку.
Оператор ринку зобов`язаний протягом 10 робочих днів повідомляти територіальний орган компетентного органу про зміни у своїй діяльності, що зумовлюють необхідність внесення змін до відомостей державного реєстру потужностей операторів ринку, а також про припинення використання потужності.
Якщо за результатами здійснення заходу державного контролю виявлено незареєстровану потужність, обов`язковість державної реєстрації якої встановлено цим Законом, та отримано інформацію, достатню для її державної реєстрації, територіальний орган компетентного органу здійснює державну реєстрацію такої потужності з власної ініціативи, про що повідомляє оператора ринку.
Компетентний орган забезпечує відкритий та безоплатний доступ до державного реєстру потужностей операторів ринку шляхом його розміщення на своєму офіційному веб-сайті.
Центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, затверджує порядок проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам.
Порядок проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам врегульовано Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України 10 лютого 2016 року N 39, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2016 р. за N 382/28512 (далі - Порядок) 
Відповідно до п.п. 1.6, 2.1, 2.3 Порядку № 39 державній реєстрації підлягає кожна окрема потужність оператора ринку.
Для державної реєстрації потужності оператор ринку подає територіальному органу компетентного органу за адресою потужності заяву за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Заява про державну реєстрацію потужності реєструється територіальним органом компетентного органу в день її надходження.
Відповідно до п.3.1 Порядку № 39 державна реєстрація потужності здійснюється територіальним органом компетентного органу протягом 15 робочих днів після отримання заяви оператора ринку про таку реєстрацію.
Про державну реєстрацію потужності та її особистий реєстраційний номер територіальний орган компетентного органу повідомляє оператора ринку протягом 5 робочих днів після прийняття рішення про державну реєстрацію.
Якщо державна реєстрація потужності не закінчена протягом строку, визначеного у пункті 3.1 цього розділу, територіальний орган компетентного органу надає заявнику письмове обґрунтування причин відмови у реєстрації або продовження строку проведення реєстрації, який не може бути продовжений більше ніж на 15 робочих днів. Не допускається продовження строку реєстрації за наявності підстав для відмови у реєстрації потужності (п.3.4 Порядку № 39).
Згідно з п.п. 3.8, 3.9 Порядку № 39 рішення про відмову у державній реєстрації потужності повинно бути прийнято не пізніше 15 робочих днів після отримання територіальним органом компетентного органу заяви про державну реєстрацію потужності.
Повідомлення про відмову у державній реєстрації потужності із зазначенням чітких підстав такої відмови надсилається заявнику не пізніше 15 робочих днів після отримання територіальним органом компетентного органу заяви про державну реєстрацію потужності.
У п. 4.2 Порядку № 39 передбачено, що внесення до Реєстру інформації, вказаної у пункті 3.5 розділу ІІІ цього Порядку, здійснюється компетентним органом протягом 5 робочих днів з дати прийняття рішення про державну реєстрацію потужності.
З огляду на наведені норми вбачається, що порядок державної реєстрації потужностей являє собою внесення інформації про певну потужність до Державного реєстру потужностей, яке здійснюється за поданою оператором ринку заявою до компетентного органу за місцем знаходженням потужності.
Зі свого боку компетентний орган розглядає зазначену заяву і приймає рішення або про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації з відповідним повідомлення оператора ринку про прийняте рішення у встановлені статтею 25 Закону № 771/97-ВР строки.
При цьому, відсутність за результатами розгляду зави будь-якого рішення компетентного органу у встановлені статтею 25 Закону № 771/97-ВР та Порядком № 39 строки не впливає на право оператора ринку щодо виробництва та/або обігу харчових продуктів.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, позивачем у поданій заяві від 04.03.2020 було зазначено адресу свого місця проживання у квартирі, що розташована у житловому будинку, як назву (опис) потужності. 
Однак, колегія суддів зауважує, що житловий будинок за своїм призначенням не може відповідати змісту поняття “потужності”, обов`язковою ознакою якого є виробництво та/ або обіг об`єктів санітарних заходів, якими є харчові продукти.
За правилами п. 69 ст. 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» визначено, що потужності - споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів;
Таким чином, колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про те, що житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 69 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”.
Крім того, адреса потужності повинна відповідати пунктам 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.41 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», а саме: бути спланованим, сконструйованим та розміщеним для належного утримання, чищення та/або дезінфекції, запобігання або мінімізації будь-якого забруднення, а також здійснення заходів, необхідних для забезпечення гігієнічних вимог, у тому числі заходів з боротьби із шкідниками, запобігання накопиченню бруду, контакту з токсичними речовинами та матеріалами, забрудненню харчових продуктів, підтримання необхідних температурних режимів; мати належну природну або механічну вентиляцію. Система вентиляції має бути сконструйована таким чином, щоб механічний потік повітря із забрудненої зони не потрапляв до чистої зони, був забезпечений безперешкодний доступ до фільтрів та інших частин, які необхідно чистити або замінювати; забезпечуватися належним природним та/або штучним освітленням приміщення, необхідним для виробництва та/або зберігання харчових продуктів; підлога повинна мати достатню дренажну систему, конструкція якої запобігатиме ризику забруднення. При відкритих та/або частково відкритих дренажних каналах рух відходів має бути з чистої до забрудненої зони.
Так, житловий будинок не може за своїм призначенням та характеристиками відповідати гігієнічним вимогам до потужностей, що передбачені пунктами 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 41 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”.
Таким чином, колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про те, що заявником було подано неповну інформацію про адресу місця знаходження потужності та назву (опис потужності).
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просить здійснити фактично дії щодо надання дозволу здійснювати господарську діяльність з реалізації\зберігання харчових продуктів у квартирі, яка не переведена у нежитловий фонд. 
Відповідно до ч.4 ст.4 Житлового кодексу Української PCP до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Згідно п. 4.4. Положення про порядок переведення жилих приміщень та жилих будинків в нежилі, затвердженого Рішенням Харківської міської Ради від 06.07.2011 р. № 336/11, Управління містобудування та архітектури у 10-ти денний термін направляє запити щодо можливості переведення жилого будинку чи жилих приміщень в нежилі для розміщення в них об`єктів невиробничої сфери до органів державного санітарного та пожежного нагляду, Департаменту житлового господарства, адміністрації відповідного району та управління містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (у разі віднесення будинку до пам`ятки архітектури).
Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем до Головного управління Держпродспоживслужби Харківської області як правонаступника органів санітарного нагляду відповідного запиту та його розгляду.
Статтею 150 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність у вигляді попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою.
Таким чином, колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про те, що заява позивача про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: в ній не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість зазначено житловий будинок та його адресу, який не є потужністю в розумінні Закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 23 квітня 2020 року по справі №520/1670/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС  України враховується судом апеляційної інстанції.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано належні докази на обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 11 березня 2020 р. за № 39.0/39.1-057/355-20 про відмову у державній реєстрації потужності.
Твердження апелянта про те, що суб`єктам господарювання надано право здійснення реалізації харчових продуктів у будь-якій споруді, приміщенні та у будівлі, незалежно від того - у житловій квартири, будинку, нежитловому чи іншому приміщення  здійснюється реалізація харчових продуктів, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що позивач звернувся саме із заявою  провести державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , м АДРЕСА_2 , шляхом внесення інформації про потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку, проте, житловий будинок є жилим приміщенням та  не може використовуватись  у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів, як наслідок, не є потужністю за змістом п.69 ч.1 ст.1 ЗУ «Про основні принципи  та вимоги  до безпечності  та якості харчових продуктів».  
Так, доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
За змістом   п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про  відсутність підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі № 520/3764/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  02.07.2020 року