Справа № 446/1039/17                                Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4039/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року в складі судді Самсіна М.Л. у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу квартири та відшкодування моральної шкоди,-
встановила:
У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу квартири та відшкодування моральної шкоди. 
Вимоги обґрунтовував тим, що 29 вересня 2015 року уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу належної йому на праві особистої власності двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ). Сторони обговорили ціну, за якою буде продано квартиру і така ціна становила 15 000 доларів США, що було еквівалентно на той час 367000 грн. Відповідач ОСОБА_1 погодилась на таку ціну і 29 вересня 2015 року вони оформили договір купівлі-продажу належної позивачу квартири. Оскільки покупець - відповідач по справі ОСОБА_1 оплачувала всі витрати по оформленню договору купівлі-продажу квартири,у т.ч. домовлялась і оплачувала послуги за її оцінку для укладення договору купівлі-продажу, вартість квартири в оціночному акті і в договорі купівлі-продажі була визначена в сумі 148 500 грн. Проте, фактично позивач з відповідачкою домовились, що квартиру позивач продає за 15 000 дол. США, що на той час еквівалентно 367 000 грн. та саме за таку ціну відповідачка погодилась купити у позивача квартиру. В подальшому, відповідачка ОСОБА_1 частково оплатила позивачу ОСОБА_4 5000 дол. США за покупку квартири, решту коштів в сумі 10 000 доларів США вона зобов`язалась доплатити одразу після укладення договору купівлі-продажу квартири. Через деякий час відповідачка повідомила позивача, що її чоловік зайнятий та не може приїхати та привезти гроші, сказала позивачу, що гроші віддасть пізніше. 
Сума боргу відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем за куплену квартиру після підписання договору купівлі продажу становила 10 000 дол. США, що еквівалентно на той час 245 000 грн. В подальшому, відповідачка ОСОБА_1 написала позивачу ОСОБА_4 розписку про те, що суму боргу за куплену у нього квартиру по АДРЕСА_2 , а саме 10 000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 245 000 грн, поверне позивачу до 15 березня 2016 року, проте станом на вказану дату суму боргу не повернула. 
Позивач вважав, що відповідачкою не виконано істотних умов договору купівлі-продажу квартири, яка замість домовленої суми вартості квартири 15000 дол. США оплатила 5000 дол. США., а в подальшому ще 1600 доларів. Разом відповідачка заплатила позивачу 6600 дол. США і залишився борг за відповідачкою 8400 дол. США, що на 12.06.2017 р. становить 219 448,32 грн., які просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 .
04.07.2017 позивач подав до суду уточнення до позовної заяви, в якій просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 та співвідповідача ОСОБА_5 солідарно на його користь борг в сумі 8400 дол. США, що еквівалентно 219448.32 грн. за куплену у нього квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів солідарно заподіяну йому моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Стягнути з відповідача солідарно відсотки за користування коштами позивача відповідно до розрахунку, який позивач має намір подати в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою від 22 лютого 2018 року замінено позивача по справі ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_2 .
Оскаржуваним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу квартири та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , борг в сумі 8400 дол. США, що еквівалентно 210 290 гривень, за куплену у ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проданою ОСОБА_4 29 вересня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в м. Кам`янка-Бузька в приватній нотаріальні конторі, приватного нотаріуса Кам`янка-Бузького нотаріального округу Робак Лариси Андріївни.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , 2000 грн. суму сплаченого судового збору, згідно квитанції № 370 від 25.01.2017 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що вимоги позивача викладені в претензії самі по собі, без підтвердження існування заборгованості належними доказами, не можуть бути підставою для задоволення позову.
До позовної заяви позивач не долучив жодних доказів на підтвердження існування заборгованості, а наявність боргового зобов`язання спростовується п. 4 договору купівлі-продажу, в якому зазначено, що продаж квартири вчинено за 148 500,00 грн.
Крім цього, договір не містить посилання на те, що ціна квартири визначена та погоджена сторонами в еквіваленті до долару США.
Стверджує, що розрахунок за договором між сторонами проводився виключно у валюті України гривні та проведений до його підписання, протилежного позивачем не доведено.
Ціна продажу в розмірі 15000 дол. США не була узгоджена сторонами.
Звертає увагу на те, що розписка ОСОБА_5 від 12.03.2017 на підтвердження факту існування боргового зобов`язання не є належним доказом, оскільки останній не був стороною договору, як і членом сім`ї відповідачки ОСОБА_1 , тому його залучення до участі у справі є безпідставним та суперечить засадам цивільного судочинства.
Покликається на те, що суд не встановив місце проживання співвідповідача ОСОБА_5 , що призвело до розгляду справи без його належного повідомлення, а сума боргу стягнута не з ОСОБА_5 , а з ОСОБА_3 .
Зазначає, що її представником долучено розписку, що підтверджує виконання зобов`язань, однак суд не взяв таку до уваги через покликання сторони позивача на її підроблення, однак судово-почеркознавчу експертизу не призначав.
Вважає, що позивачем не доведено визначення сторонами в договорі купівлі продажу ціни квартири в розмірі 15000 дол. США та наявність її заборгованості в розмірі 8400 дол. США.
Крім цього, на думку відповідачки, суд першої інстанції безпідставно замінив первісного позивача ОСОБА_4 на ОСОБА_2 на підставі копії свідоцтва про смерть, оскільки остання не надала доказів, що у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а відтак могла стали його правонаступником.
Просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року в частині стягнення з неї 8400 дол. США та ухвалити нове рішення про відмову в стягненні з неї цих коштів, в решті рішення залишити без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.
Позивач ОСОБА_2 , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 162), в судове засідання не прибула, не повідомила суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що факт існування боргового зобов`язання відповідачів перед позивачем у розмірі 8400 доларів США, що еквівалентно 210 290 грн., підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_5 від 12.03.2017.
При цьому, суд відмовив у стягненні моральної шкоди, оскільки права спадкодавця на відшкодування моральної шкоди переходить у спадщину лише за умови, що спадкодавець звернувся з відповідним позовом і сплата моральної шкоди була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.
Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується тільки відповідачкою ОСОБА_1 та виключно в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в іншій частині не перевіряє.
Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силуст. 12 ЦПК Українизобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти,заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах з участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги розумності та справедливості. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір купівлі-продажу є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 4 даного договору передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 148 472 грн. (сто сорок вісім тисяч чотириста сімдесят дві) грн., що еквівалентно на час продажу квартири 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) дол. США.
В свою чергу, у претензії позивача ОСОБА_4 , скерованої на адресу відповідачки ОСОБА_1 , зазначено, що домовленість про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 становила 15 000 дол. США (а.с. 20).
На підтвердження факту існування боргового зобов`язання відповідачів перед позивачем в розмірі 8400 (вісім тисяч чотириста) доларів США, що еквівалентно 210 290 (двісті десять тисяч двісті дев`яносто) грн. стороною позивача подано розписку відповідача ОСОБА_5 , чоловіка відповідачки ОСОБА_1 , від 12.03.2017 (а.с. 16).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.листопада 2017 року виконавчим комітетом Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 114.(а.с.70).
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22.02.2018 позивача ОСОБА_4 замінено його правонаступником ОСОБА_2 (а.с. 77).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти па день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, сторони наділені правом відповідно до положень Цивільного кодексу України визначити еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Колегія суддів виходить з того, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству, про що зазначено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Як зазначалось вище, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
Натомість, апеляційним судом не встановлено обставин за яких правомірність договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2015, укладеного між ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку спростована. 
Зазначений договір не є предметом перегляду в даній справі.
Разом з цим, незважаючи на вимоги про стягнення коштів за борговою розпискою, предметом спірних правовідносин є власне зобов`язання сторін із належного виконаннядоговору купівлі-продажу, тобто правовідносини фактично є договірними, а борг, який позивач просить стягнути з відповідачів, на його думку, виник у зв`язку з несплатою відповідачкою обумовленої вартості квартири в розмірі 15000 дол. США. 
В свою чергу, як вбачається з умов договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2015, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , продавець продав, а покупець купила квартиру під номером АДРЕСА_3 . Продаж вчинено за 148 500 грн., передані покупцем до укладення договору. Факт повного розрахунку між сторонами підтверджується. 
Згідно незалежної оцінки, проведеної 17.09.2015, вартість квартири становить 148 472 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів виходить з того, що повну вартість квартири відповідачкою ОСОБА_1 сплачено, про що сторони договору власноручно розписались у договорі.
При цьому, у договорі відсутні дані про додатки до такого чи будь які інші домовленості, в контексті іншої ціни предмету договору (квартири).
Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги розписку чоловіка відповідачки ОСОБА_5 , як належний доказ існування боргу перед ОСОБА_4 , оскільки така була складена більше ніж через рік після укладення договору купівлі-продажу та особою, яка не була стороною договору.
Крім цього, відповідно до ст. 30 ЦПК сторонами у справі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем є фізичні та юридичні особи, а також держава.
Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 звернувшись до суду з позовними вимогами про стягнення боргу за договором купівлі-продажу квартири, в позовній заяві визначив відповідачами ОСОБА_1 , як сторону договору та її чоловіка ОСОБА_5 .
Оцінюючи питання щодо поділу боргових зобов`язань між відповідачами, колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Разом з цим, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.10.1999, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, актовий запис № 90, відтак на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2015 відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебували (а.с. 90).
Визнаючи боргове зобов`язання, яке виникло за договором купівлі-продажу, укладеним ОСОБА_1 , спільним боргом подружжя, суд першої інстанції не перевірив та не переконався у тому, що відповідачі не перебували у шлюбних відносинах, відтак укладений ОСОБА_1 договір, не міг створювати обов`язки для відповідача ОСОБА_5 , як і написана останнім боргова розписки не створювала обов`язки для колишньої дружини, тому висновок про наявність підстав для існування у відповідачів солідарного обов`язку по відношенню до позивача є помилковим.
Не досліджено судом і те, чи надавав ОСОБА_5 письмову згоду на укладення договору купівлі-продажу.
Як зазначено вище, ухвалою від 22 лютого 2018 року замінено позивача по справі ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу; усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, які він замінив.
Таким чином, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Аналіз норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, зокрема, у разі смерті, фізична особа може бути замінена її правонаступником, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.
Разом з тим, згідно із інформацією Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори, згідно даних алфавітних книг обліку спадкових справ у Кам`янка-Бузькій нотаріальній конторі немає заведеної спадкової справи після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України ).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Виходячи із змісту ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.
За статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.
Відтак, замінивши померлого позивача ОСОБА_4 його правонаступником ОСОБА_2 , суд першої інстанції не перевірив наявність інших спадкоємців померлого за заповітом або законом, чи є власне ОСОБА_2 спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , чи прийняла спадщину у визначеному законом порядку, відтак чи може бути правоноступником позивача у справі.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції, розглянув справу при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення, неправильно оцінив надані сторонами докази, допустив неповноту розгляду справи, не встановивши складу учасників спору та не застосувавши відповідних наслідків, рішення місцевого суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                                 А.В. Ніткевич 

Судді:                                                                    С.М. Бойко

С.М. Копняк