ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/998/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/472/19 Категорія: 301030300 	Костенко А. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.
учасники справи:
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
відповідач - ОСОБА_3 ;
представник відповідача - адвокат Прудивус Микола Анатолійович;
треті особи: Маньківська державна нотаріальна контора; Товариство з обмеженою відповідальністю «Кищенці»;
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Маньківська державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кищенці», про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Добра, Маньківського району, Черкаської області у віці 39 років помер батько позивачів ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,4123 га в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала покійному на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 24.03.2001 серія ЧР-1 1-7-1306.
Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги як діти померлого 08 серпня 1996 року ОСОБА_4 .
Постановою державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г. від 28 вересня 2018 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно.
Під час оформлення спадщини позивачі дізнались, що на даний час власником земельної ділянки, належної спадкодавцю ОСОБА_4 , є ОСОБА_3 , за якою зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 вересня 2009 року. У вказаному свідоцтві зазначено, що ОСОБА_3 отримала спадкове майно як співмешканка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_3 06 серпня 2018 року уклала договір оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Кищенці» до 31 грудня 2040 року.
Позивачі вказують, що на момент смерті ОСОБА_4 08 серпня 1996 року вони були неповнолітніми, тому відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, та мають право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті їх батька.
Враховуючи наведене, позивачі просили суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 вересня 2009 року, видане державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 375 за 2009 рік, зареєстровано в реєстрі за № 2456; припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 3,4124 га в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123182000:02:002:0218, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 27885697 із скасуванням запису про реєстрацію права власності; припинити із скасуванням запису про інше речове право № 27856785 договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Кищенці» 06 серпня 2018 року, на земельну ділянку площею 3,4124 га, кадастровий номер 7123182000:02:002:0218; визнати за позивачами право власності по 1/2 частині вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 вересня 2009 року, видане державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори спадкова справа № 375 за 2009 рік, зареєстровано в реєстрі за № 2456, недійсним.
Припинено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 3,4124 га в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123182000:02:002:0218, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 27856697 із скасуванням запису про реєстрацію права власності.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Добра Маньківського району Черкаської області, право власності на 1/2 земельної ділянки площею 3,4124 га в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123182000:02:002:0218.
Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Добра Маньківського району Черкаської області, право власності на 1/2 земельної ділянки площею 3,4123 га в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123182000:02:002:0218.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що позивачами не доведено факт прийняття спадщини за правилами статті 549 ЦК УРСР.
Вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин Цивільний кодекс України, який почав діяти з 2004 року, тоді як спадщина відкрилась у 1996 році, тому слід було застосовувати положення ЦК УРСР.
Зазначає, що суд з власної ініціативи зважаючи на предмет дослідження у справі, повинен був витребувати у Маньківської районної державної контори копію спадкової справи № 379 за 2009 рік, з матеріалів якої встановити, хто зі спадкоємців прийняв спадщину та з`ясувати чи взагалі існує між сторонами спір про право на спадкове майно.
Вказує, що на час смерті ОСОБА_4 08 серпня 1996 року йому належало лише право на майнову частку (пай), а державний акт на право приватної власності на землю на його ім`я виданий 24 березня 2001 року, тому вважає, що суд повинен був розглядати спір лише в аспекті права на спадкування прав, що належали спадкодавцю на земельну частку (пай).
Також скаржник вважає, що скасування записів про право власності в Державному реєстрі прав вчинюється державним реєстратором та не є характерним ЦК України способом захисту права, аналогічно з таким способом як припинення права власності.
Своїм правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті З ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Згідно з матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 17, 20).
24 березня 2001 року на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт серії ЧР № 11-7-1306 на право власності на земельну ділянку площею 3,4123 га в межах Добрянської сільської ради Маньківського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123182000:00:02:218 (а.с. 23).
Згідно листа Відділу у Маньківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № Г-26/0-0.300-24/138-18 від 05 листопада 2018 року земельна ділянка площею 3,4123 га, яка знаходиться в адмінмежах Добрянської сільської ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області, та належала ОСОБА_4 згідно виданого державного акту на право приватної власності від 24 березня 2001 року серії ЧР № 1171306, внесена в НКС за кадастровим номером 7123182000:02:002:0218 (а.с. 32).
Постановами державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г. від 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , у зв`яку з ненаданням правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), розміром 3,54 га, що перебуває у колективній власності КСГП «Добра» с. Добра, Маньківського району Черкаської області, яка належала померлому ОСОБА_4 (а.с. 25,27).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П. 09 вересня 2009 року, зареєстрованому в реєстрі за № 2456, відповідач ОСОБА_3 як співмешканка успадкувала право власності на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСГП «Добра» с. Добра, Маньківського району Черкаської області, розміром 3,54 умовних кадастрових гектарів, належної спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР НОМЕР_1        020024, виданого Маньківською райдержадміністрацією Черкаської області 10 липня 1996 року (а.с. 37).
02 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЛ НОМЕР_1 435833 на право власності на земельну ділянку площею 3,4124 га в адмінмежах Добрянської сільської ради, Маньківського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123182000:02:002:0218 (а.с. 30, 64).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при вирішенні даної справи слід керуватись положеннями Цивільного кодексу України, який набрав чинності із 01 січня 2004 року.
Так, пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Під час розгляду справи встановлено, що спадщина після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась у день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На час смерті спадкодавця ОСОБА_4 08 серпня 1996 року його діти - позивачі у справі були неповнолітніми.
В пункті 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України зазначено, що правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Спадкова справа по факту смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена Маньківською державною нотаріальною конторою у 2009 року за № 375 та 09 вересня 2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я співмешканки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.
Статтями 1261-1265 ЦК України визначено черговість права спадкування за законом.
Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Враховуючи наведене, оскільки позивачі є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вони є спадкоємцями першої черги. На час відкриття спадщини позивачі були неповнолітніми тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Судом першої інстанції вірно визначено, що видачею 09 вересня 2009 року свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я співмешканки ОСОБА_3 Маньківською дежавною нотаріальною конторою порушено права власності позивачів на спадкове майно. ОСОБА_3 як співмешканка померлого ОСОБА_4 є спадкоємцем четвертої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , тому вона могла успадкувати належне померлому майно лише у разі відсутності спадкоємців за законом попередніх черг або відмови таких спадкоємців від прийняття спадщини, що позивачами вчинено не було.
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Отже задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого 09 вересня 2009 року Маньківською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно застосував наведені норми закону з урахуванням обставини справи.
Пунктом 3 частини 1 статті 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Статтею 378 ЦК України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
У зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку, належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , не може належати ОСОБА_3 , оскільки вона є спадкоємцем четвертої черги після його смерті, а позивачі, які є спадкоємцями першої черги, прийняли спадщину відповідно до положень статті 1268 ЦК України, суд першої інстанції правомірно припинив право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку.
Також судом першої інстанції вірно застосовано положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та вирішено скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 27856697.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З огляду на викладене, суд першої інстанції у повному обсязі дослідив надані сторонами докази, надав їм відповідну оцінку і прийняв обгрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .
Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що позивачами не доведено факт прийняття спадщини за правилами статті 549 ЦК УРСР та що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин Цивільний кодекс України, який почав діяти з 2004 року, тоді як спадщина відкрилась у 1996 році, тому слід було застосовувати положення ЦК УРСР, оскільки вони суперечать положенням викладеним в пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, якими передбачено, що до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила книги шостої ЦК України.
Не заслуговують на увагу також твердження, викладені представником ОСОБА_3 - адвокатом Прудивусом М.А. в ході розгляду апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 в серпні 1996 року фактично спадщину прийняла, але свідоцтво про право на спадщину за законом отримала в 2009 році, оскільки відповідно до положень Розділу УП ЦК УРСР 1963 року остання не є спадкоємцем померлого за законом чи за заповітом. Крім того, вказане твердження суперечить позиції ОСОБА_3 , викладеній в апеляційній скарзі, в якій остання вказує, що факт прийняття спадщини за правилами статті 549 ЦК УРСР не доведений позивачами, а тому спадщина фактично не прийнята.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про припинення договору оренди спірної земельної ділянки від 06 серпня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Кищенці», сторонами не оскаржується, тому не переглядається судом апеляційної інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 24 липня 2020 року