ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/731/20 Справа № 204/2476/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

        ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ПП "Федоренко", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 
       провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

       за участю:
особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушеня- ОСОБА_2 ,
законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В: 
Вказаною постановою провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 184 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії АПР18 №434484 від 31.03.2020 року, громадянин ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , який 15.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , завдав тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В протоколі зазначено, що дане діяння має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, однак ОСОБА_3 не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність. У зв`язку із зазначеним відносно ОСОБА_2 було складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП. 

       Не погоджуючись з вищевказаною постановою законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, та постановити нову,я кою притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 . 
       Разом з апеляційною скаргою, апелянт подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
       В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначила, що копію оскаржуваної постанови вона отримала лише 01 червня 2020 року.
       Вважає вказану постанову незаконною та необгрунтованою, та такою, яка винесена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права.
       Зазначає, що підставою закриття справи відповідно до постанови став той факт, що на думку суду, суть порушення, яка викладена у протоколі не відповідає диспозиції ч.4 ст.184 КУпАП, та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення. Зокрема, не зазначено, в чому саме полягало ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків, не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та вимоги якого порушено.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що на відеозаписі міститься бійка, з якої вбачається, як її син перший наносить удар, та не розраховуючи своїх сил, падає.
Зазначає, що на відеозаписі, який був переглянутий в судовому засіданні, видно, що ОСОБА_4 не починав бійки, йому було нанесено кілька ударів, після чого повалено на підлогу (після цього йому було нанесено ногою удар в обличчя). При цьому на половині запису, хоч він і є досить коротким суд перервав перегляд відеозапису. 
Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та доказам, які містяться у протоколі. 
Звертає увагу, що кримінальну справу стосовно малолітнього ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України було закрито лише в зв`язку з тим, що він не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність. 
Вказує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається що між неналежним виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 та настанням наслідків, є причинно-наслідковий зв`язок. 
ОСОБА_2 виховує сина таким чином, що останній вчиняє кримінальні правопорушення, спричиняє тілесні ушкодження іншим дітям і не вбачає в цьому жодних підстав для хвилювання.
Більш того, в той же день вечером ОСОБА_3 з деякими іншими учнями, відчуваючи безкарність свого вчинку, застосували психологічне насильство, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, щодо моєі малолітньої дитини шляхом написання йому зухвалих і образливих повідомлень на телефон, в зв`язку з чим йому була заподіяна психологічна шкода, що є нічим іншим, як проявом булінгу.
При наданні первинних пояснень в поліції ОСОБА_3 в присутності свого батька повністью визнавав провину та надав відповідні свідчення.
Але в подальшому ОСОБА_2 , після певних консультацій та злякавшись відповідальності, повністю змінив свою позицію, просив учителів та керівництво школи щось придумати, в тому числі надати негативні характеристики на ОСОБА_4 , а також підробити акт про нещасний випадок.
Всі ці обставини в судовому засіданні досліджувались і навіть витребовувалась кримінальна справа, але суд до уваги їх не прийняв.
Така позиція батька та відсутність реакції з його боку, в подальшому буде спонукати до інших інцидентів та випадків неприпустимої поведінки малолітнього ОСОБА_3 .
Під час апеляційного перегляду законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.
Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Суб`єктом правопорушень є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Диспозиція частини 4 статті 184 КУпАП, передбачає вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена КК України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, серії АПР18 №434484 від 31.03.2020 року, громадянин ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , який 15.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , завдав тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В протоколі зазначено, що дане діяння має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, однак ОСОБА_3 не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність. У зв`язку із зазначеним відносно ОСОБА_2 було складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП. 
Згідно матеріалів справи, а саме постанови Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 13 березня 2020 року (а.с. 19), кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 не досяг віку 16 років на час вчинення діяння.
Даних, які б свідчили про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 та, відповідно, прийнятого з цього питання судом рішення, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Встановлення місця суспільно небезпечного діяння, його вчинення неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність, є обов`язковим з`ясуванням, враховуючи положення статті 500 КПК України, судом щодо застосування примусових заходів виховного характеру.
Таким чином, суть порушення, яка викладена в протоколі стосовно ОСОБА_2 не відповідає диспозиції ч. 4 ст. 184 КУпАП, та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення. Зокрема, не зазначено, в чому саме полягало ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків, не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та вимоги якого порушено.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що неповнолітній ОСОБА_3  завдав тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_4 , та зазначено, що дане діяння має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, однак ОСОБА_3 не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, про що було винесену відповідну постанову від 13.03.2020 про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані про ухилення чи невиконання покладених на ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_3 ; також, матеріали справи не містять причинного зв`язку між даною подією та незабезпеченням батьком, передбачених ст. 184 КУпАП умов, які виникають з його обов`язків.
Під час апеляційного перегляду судом було переглянуто відеозапис з камер відеоспостереження на якому зафіксовано бійку між малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що мала місце 15 січня 2020 року, близько 13 години 10 хвилин в шкільному коридорі "КЗО СЗШ №82", за адресою: м. Дніпро, вул. Філософська, 56. Відповідно до відеозапису, саме ОСОБА_4 є ініціатором бійки, він перший наніс удар ОСОБА_3 .
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП. 
Суддя місцевого суду в межах наданих їй матеріалів справи про адміністративне правопорушення провела судовий розгляд, дослідила надані їй докази, з`ясувала обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалила законну та обґрунтовану постанову.
Враховуючи наведене, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, а від так і для задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 - не має.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В 
       
       Клопотання законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року - задовольнити. 
       Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року — залишити без задоволення.
       Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року, якою провадження провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, — залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського         
апеляційного суду                                                         О.Ю. Іванченко