РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 559/1489/19
Провадження № 22-ц/4815/1015/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Лопухович Алли Олександрівни на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 червня 2020 року у складі судді Ральця Р. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області о 16 годині 56 хвилин, повний текст рішення складено 07 липня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що від шлюбу з відповідачкою мають неповнолітніх синів:  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дубенського міськрайоного суду від 10.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано; дітей ОСОБА_3  та ОСОБА_4  було залишено проживати з матір`ю.  20 листопада 2018 року Дубенським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення аліментів з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня. З дня винесення судом рішення змінились обставини, встановлені судом. Син  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 червня 2019 року постійно проживає разом з ним. Станом на момент звернення до суду син ОСОБА_6 проживає разом із відповідачкою. Матері дитини відомо, що старший син проживає з батьком, проте остання жодної допомоги на його утримання та виховання не надає, тому він змушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів, стягнутих з нього відповідно до судового наказу від 20 листопада 2018 року на утримання сина: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 30 червня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Зменшено розмір стягнутих відповідно до судового наказу, виданого 20 листопада 2018 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі № 559/2150/18,  аліментів та стягнути з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 на утримання сина  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видій його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.  Стягнуто з   ОСОБА_2  на користь    ОСОБА_1  аліменти на  утримання сина   ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  у розмірі  1/6  частини усіх  видій його  доходів,  але не  менше ніж  50%   прожиткового мінімуму  для дитини  відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05  липня 2019  року (з дня  звернення до  суду) і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з   ОСОБА_2 на  користь держави  в  особі Державної  судової адміністрації  України судовий збір  у розмірі  768 грн. 40  коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом правом суду змінити (зменшити або збільшити) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та обґрунтовано тим, що з часу встановлення аліментів, які стягуються на користь відповідачки з позивача, місце проживання старшої дитини змінилося, і вона проживає з батьком, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення аліментів з позивача на її утримання.

Вважаючирішення суду незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 – адвокат Лопухович А. О. оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що старший син сторін ОСОБА_3 у зв`язку із вступом у вересні 2019 року на навчання до ДВНЗ «Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну» змінив місце реєстрації та проживання. Додає, що така зміна відбувалася з відома та за згодою обох батьків, сторін по справі. Звертає увагу суду, що при цьому, позивач ввів відповідачку в оману, оскільки зареєстрував сина за своєю адресою проживання, тоді як фактично син проживає у гуртожитку навчального закладу, а батька навідує по вихідних, власне, як і свою матір, її довірительку. Вказує, що відповідачка повертає позивачу аліменти, сплачені на утримання сина ОСОБА_3 , в добровільному порядку, що було встановлено місцевим судом, а також надає кошти синові на проживання. Додає, що за період проживання сина сторін ОСОБА_3 у батька в червні-серпні 2019 року, а в подальшому – у гуртожитку, починаючи з вересня 2019 року, відповідачкою ОСОБА_2 були перераховані позивачу кошти в розмірі 11430 грн., в тому числі і ті, що були сплачені позивачем як аліменти. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що її слід задовольнити.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю (а.с. 37).

Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд зменшити аліменти, що стягнуті зазначеним судовим наказом у зв`язку з тим, що старший син ОСОБА_3 змінив місце проживання у зв`язку з навчанням, та тепер проживає з ним.

Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Обставиною, що є підставою для зменшення розміру аліментів, визначено факт зміни місця проживання однієї дитини, старшого сина ОСОБА_3 .

На підтвердження позивачем надано Довідку реєстрації місця проживання особи від 11.06.2019 року № 313, видану Чорноострівською селищною радою Хмельницького району, Хмельницької області, з якої вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 

Така довідка є свідченням місця реєстрації особи, проте не підтверджує її фактичного проживання за вказаною адресою.

Згідно Акту про проживання особи від 01.07.2019 року, складеного за участі громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , син сторін ОСОБА_3 з червня 2019 року проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Як вбачається із довідки  № 51 ДВНЗ «Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну» від 04.09.2019 року, ОСОБА_5 навчається в ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2019 року.
Місце проживання на час навчання: гуртожиток № НОМЕР_1 ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» за адресою: вул. Драгоманова, 19, м. Кам`янець-Подільський, де він проживає, але не зареєстрований (а.с. 43).

Зазначена довідка не спростована позивачем та узгоджується з рештою встановлених обставин справи, зокрема, поясненнями відповідачки про те, що в червні-серпні 2019 року син сторін ОСОБА_3 проживав за місцем реєстрації, в помешканні позивача, а також Довідкою реєстрації місця проживання особи від 11.06.2019 року № 313 та Актом про проживання особи від 01.07.2019р.

Зважаючи на те, що подані позивачем документи підтверджують факт проживання сина ОСОБА_3 з позивачем лише протягом червня 2020 року, чого не заперечує і відповідачка, та спростовуються документальними доказами, виданими навчальним закладом, де навчається син сторін, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. 

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно виписки по картці АТ КБ «ПриватБанк», відповідачкою ОСОБА_2 у червні 2019 року було перехаховано позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9 050 грн. та 2 400 грн. (а.с. 39).

При цьому, заборгованість позивача зі сплати аліментів за судовим наказом на утримання обох дітей станом на на 16.12.2019 року склала 11 421 грн. 68 коп. (а.с. 53).

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що передбачені законом підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на їхніх двох неповнолітніх синів, відсутні.

Задовольняючи апеляційну скаргу, суд також враховує закріплений ст. 141 СК України принцип рівності обов`язків батька і матері щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з того, що позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені відповідачкою судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1152,60 грн, сплачені відповідно до квитанції № 14 від 05.08.2020р., підлягають відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 червня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів – відмовити.

Судовий збір в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Гордійчук С. О.

                                                                       Хилевич С. В.