УХВАЛА

27 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  911/2502/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Могил С.К., Мачульський Г.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 (повний текст постанови складено 11.06.2020) 
за позовом Фізичної особи - підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"
про стягнення 558 113,91 грн., 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020, позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 518 000,00 грн. основного боргу, 2 273,00 грн. 3% річних та 25 383,11 грн. пені, а також судові витрати; в решті позовних вимог відмовлено. 
06.07.2020 (згідно з відміткою на конверті) Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 безпосередньо до Касаційного господарського суду. 
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 09.07.2020 у справі № 911/2502/19  визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Могил С.К., Мачульський Г.М.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460 - ІХ, яким внесено зміни до законодавчих актів України. 

Оскільки скаржником подано касаційну скаргу після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 №460-IX, то подана касаційна скарга розглядається в порядку, що діє після набрання чинності цим Законом.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Brualla Gomez de La Torre v. Spain, 19.12.1997, Repotrs 1997-VIII, п. 35). 

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                  а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За змістом частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, предметом позову у цій справі є вимога про стягнення у розмірі 558  113,91 грн. Зазначена сума є меншою ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (2   102,00 грн. х 500 = 1 051 000 грн).

У касаційній скарзі заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника.

Касаційний господарський суд вважає, що наведені заявником у касаційні  скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки скаржником, зокрема, не надано доказів відсутності єдиної правозастосовчої практики по аналогічним спорам, крім того, скаржником не  доведено, що саме дана справа має виняткове значення для відповідача.

Крім того, доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів, а саме акту № 6 від 30.06.2019 на суму 366   400,00 грн., що в силу ст.300 ГПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Поряд з цим, відповідачем не визнається факт надання послуг за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн., оскільки, зокрема, вказаний акт, генеральним директором ТОВ «Біогазенерго» Бойком С.В. не підписувався, зазначений акт не має обов`язкових реквізитів первинного документу бухгалтерського обліку у зв`язку з відсутністю в ньому відомостей щодо відповідальних за здійснення господарської операції осіб зі сторони замовника та даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони Замовника (ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), а тому факт здійснення даної господарської операції не є підтвердженим.

Проте, судами попередніх інстанцій встановлено, що підпис, здійснений в графі «Генеральний директор ТОВ «Біогазенерго» на акті № 6 від 30.06.2019 засвідчений печаткою відповідача, а з урахуванням того факту, що ні на стадії розгляду судом першої інстанції відповідного спору, ні на стадії апеляційного провадження у справі відповідач не надав доказів на підтвердження втрати, викрадення печатки, або, що печатка іншим незаконним шляхом вибула з володіння відповідача, дійшов висновку про належність наданих позивачем доказів на підтвердження здійснення між сторонами спірних господарських операцій за договором, зокрема і за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. 

Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 914/1019/16, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17.

Отже, враховуючи зазначене, у Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.  

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 у справі № 911/2502/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 у справі № 911/2502/19.  

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                    І. Кушнір

Судді                                                                                                                 С. Могил
                                                                                                             
                                                                                                                 Г. Мачульський