ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 серпня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2614/17
провадження № 22-ц/4809/25/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І., 
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І., 
учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Макарова Ю. І.) від 18 жовтня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею, спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, права на спадкування майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцем першої черги спадкування за законом - ОСОБА_2 . Крім того, просила визнати за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , набуту в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2017 року у справі ЄУН № 401/1997/17 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2005 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 без шлюбу. ОСОБА_3 весь цей час тяжко хворів, а позивачка лікувала його, здебільшого власним коштом, забезпечувала їм належні умови проживання, доглядала за ним так, як він сам не міг себе забезпечити і доглянути. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом являється відповідач ОСОБА_2 – син спадкодавця. Натомість вона належить до четвертої черги спадкоємців, але вважає, що існують підстави для зміни черговості одержання права на спадкування. Посилаючись на вказані обставини, а також норми ч. 2 ст. 1259 ЦК України, позивачка просила задовольнити її вимоги. 
Короткий зміст рішення суду
    Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд дійшов висновку, що хоча позивачка і належить до четвертої черги спадкоємців за законом, але вона не довела суду наявність юридичних фактів, необхідних для виникнення у неї права вимоги про зміну черговості спадкування (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати його з підстав невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.
На її переконання суд не дав належної оцінки доводам, які викладені у її заяві та підтверджені доказами у справі, що вона і ОСОБА_3 проживали хоча і без шлюбу, але як одна сім`я. Оскільки ОСОБА_3 тяжко і довго хворів, був особою похилого віку, тому вона піклувалася про нього, усіляко допомагала, доглядала за ним. Суд помилково вказав про відсутність медичної документації, яка підтверджує безпорадний стан ОСОБА_3 . Суд не звернув уваги на довідку про необхідність паліативної допомоги. Крім того, через хвороби та викликаний ними пригнічений, депресивний стан у нього, можливо, були ознаки навченого безпорадного стану. Впродовж 2016 року і до часу смерті ОСОБА_3 став абсолютно фізично безпорадним, він не міг самостійно пересуватися за межі житла, потребував спеціального харчування, що підтвердили свідки в судовому засіданні. 
Хибним є висновок суду про недоведеність позивачем тієї обставини, що вона тривалий час матеріально забезпечувала ОСОБА_3 . Він потребував лікування, але їх пенсій не вистачало на лікування. Через брак коштів вона вимушено брала позики у сторонніх людей задля лікування чоловіка.
Впродовж строку на апеляційне оскарження позивачка ОСОБА_1 змінила свою апеляційну скаргу, у зміненій скарзі вона просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати частково і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовну вимогу про визнання за нею права на спадкування майна ОСОБА_3 разом зі спадкоємцем першої черги – ОСОБА_2 .
Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні
Позивачка в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу, надала усні та письмові пояснення щодо своєї апеляційної скарги, додаткові обґрунтування на підтвердження факту її і ОСОБА_3 проживання однієї сім`єю без шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Відповідач особисто в судове засідання не з`явився, а його представник – адвокат Філоненко О. В. заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Суд першої інстанції встановив такі обставини: 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Світловодську Кіровоградської області у віці 66 років помер ОСОБА_3 , причиною смерті стало злоякісне новоутворення дна порожнини роту. 
Позивача здійснила поховання померлого. 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 07 жовтня 2017 року, встановлено факт проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2005 року до дня смерті останнього, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На день смерті ОСОБА_3 належало право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
У Світловодській міській нотаріальній конторі щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зареєстрована спадкова справа № 206-2017. Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Крім того, суд першої інстанції встановив, що у 2005 році ОСОБА_3 встановлено діагноз туберкульоз верхньої долі справа та виразка шлунку. У зв`язку із виявленими у нього захворюваннями він періодично проходив лікування в умовах стаціонару. 
19 травня 2016 року ОСОБА_3 встановлено діагноз онкологічне захворювання.
Згідно з інформацією Світловодського об`єднаного УПФУ Кіровоградської області, ОСОБА_3 з 29 березня 2011 року була призначена пенсія за віком. 
Відповідно до інформації КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи», ОСОБА_3 медико-соціальними експертними комісіями КЗ не оглядався та інвалідом не визнавався. 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадкування здійснюється за заповітомабо за законом (ст. 1217 ЦК України). 
За правилами ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно зі ст. 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
    У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК Українифізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Застосування наведеної норми ч. 2 ст. 1259 ЦК України у цій справ, з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства, вимагає доведення позивачем таких обставин:
?факт відкриття спадщини, 
?закликання до спадкування спадкоємців за законом, 
?належність позивача до числа спадкоємців четвертої черги, тобто факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,
?опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу, 
?перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд першої інстанції на підставі досліджених ним доказів правильно встановив, і це сторонами не оспорюється, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, зокрема, на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 заповіту не лишив.
Впродовж встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, з часу відкриття спадщини із заявами про її прийняття до нотаріуса звернувся син ОСОБА_3 – ОСОБА_2 (спадкоємець першої черги) та ОСОБА_1 , яка вказувала, що вона є спадкоємцем четвертої черги.
Належність ОСОБА_1 до спадкоємців четвертої черги, щодо майна ОСОБА_3 було підтверджено рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2017 року у справі ЄУН 401/1997/17, яким встановлено факт проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2005 року до дня смерті останнього, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Саме на це рішення спирався суд першої інстанції при ухваленні рішення у цій справі, обґрунтовано вважаючи, що встановлені ним обставини (юридичний факт) мають преюдиційне значення у цій справі. 
Однак, як встановив суд апеляційної інстанції, постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у справі ЄУН 401/1997/17 скасовано рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2017 року, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу залишено без розгляду. При цьому заявниці було роз`яснено її право на вирішення виниклого між нею і спадкоємцем першої черги – ОСОБА_2 спору в порядку позовного провадження.
Положення ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не надає преюдиціального значення обставинам, які зазначені у скасованих судових рішеннях. Тому обставини, встановлені судом у справі ЄУН 401/1997/17, не можуть вважатися такими, що не доказуються при розгляді цієї справи, яка переглядається в апеляційному порядку.
Проте, суд вважає, що скасування судового рішення, яке раніше мало преюдиційне значення у цій справі, не позбавляє позивачку пава доказування в суді апеляційної інстанції факту її належності до числа спадкоємців за законом.
Колегія суддів враховує наявні у справі докази, які надали сторони, а саме: 
?показання допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які повідомили суду, що особисто знайомі з позивачкою та були знайомі з ОСОБА_3 , з яким позивачка проживала разом однією сім`єю не менше десяти років до дня його смерті. Вони разом проживали в одному помешканні, вели господарство, мали спільний побут. В той час, як ОСОБА_3 хворів, позивачка піклувалася про нього, годувала, лікувала; 
?показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтверджували, що неодноразово бачили ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 . Їм відомо, що вони жили разом, ОСОБА_3 хворів. Свідок ОСОБА_12 додатково підтвердив, що позичав гроші ОСОБА_1 на лікування ОСОБА_3 ;
?показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , родичів померлого ОСОБА_3 , які пояснили суду, що бачили ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 на сімейних заходах, зокрема, незадовго до його смерті, під час яких ОСОБА_1 супроводжувала його.
Суд також враховує, що у позивачки знаходяться особисті медичні документи позивача, документи на право власності на його квартиру копії яких вона надала суду (Т. 1 с. 70 – 82, 149 – 181). Правомірність володіння позивачкою якими відповідач не оспорює. 
Крім того, позивачка надала суду квитанції про сплату послуг за лабораторні дослідження зразків ОСОБА_3 та сплату ним благодійних внесків медичному закладу (Т. 1 с. 113, 123 – 124), квитанція на сплату витрат на поховання (Т. 1 с. 125).
Відповідач ОСОБА_2 та його представник загалом не заперечували той факт, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без шлюбу, але вказували на те, що впродовж 2011 – 2016 років ОСОБА_3 періодично проживав окремо зі своїм братом ОСОБА_16 . 
Оцінюючи ці заперечення відповідача, суд вважає, що належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами свої твердження він не довів, а також не спростував доказів, наданих позивачкою. 
Факт постійного проживання ОСОБА_3 у його брата ОСОБА_16 не знайшов свого підтвердження. Так, надана представником відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції копія письмових пояснень, підписаних громадянами ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про, нібито, проживання ОСОБА_3 щорічно з 2011 по 2016 рік з березня по жовтень – листопад місяць разом з ОСОБА_16 в с. Глинськ є недопустимим доказом так, як відповідно до ст. 90 ЦПК України свідки надають показання суду особисто з дотриманням процедури. 
Крім того, суд вважає, що якщо і мало місце періодичне гостювання ОСОБА_3 у свого брата чи інших осіб, то це не спростовує той факт, що він постійно проживав у себе вдома з ОСОБА_1 .
На переконання суду апеляційної інстанції наявні у справі докази в їх сукупності достовірно підтверджують, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без шлюбу не менше десяти років, тобто 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки жили разом у квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний побут, бюджет, взаємні права та обов`язки.
Таким чином, позивачка довела, що вона являється спадкоємцем четвертої черги спадкоємців померлого ОСОБА_3 , а скасування преюдиційного рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2017 року у справі ЄУН 401/1997/17 не вплинуло на правильність висновку суду першої інстанції про належність позивачки до числа спадкоємців за законом.
Вирішуючи питання про наявність підстав для зміни черговості одержання у судовому порядку права на спадкування за законом, суд першої інстанції аналізуючи зміст ч. 2 ст. 1258 ЦК України обґрунтовано виходив з того, що підставами для задоволення такого позову може бути лише сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 
1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 
2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 
3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 
4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 
5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої життєві потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом і томупотребує стороннього догляду, допомоги та піклування
Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 487/878/16-ц.
Те, що за життя ОСОБА_3 мав ряд захворювань, в тому числі хронічних, підтверджено наявними у справі медичними документами.
Однак, надані позивачкою до суду письмові докази (виписку з протоколу ЛЕК, медичні довідки, епікризи, направлення, медичні картки) не містять відомостей про наявність у ОСОБА_3 потреби у сторонньому догляді, допомозі чи опіці внаслідок порушення його функціональних здібностей.
Оцінка стану здоров`я особи похилого віку, хворої або тієї, що має каліцтво потребує певних спеціальних знань. Тому перебування особи у безпорадному стані не може доказуватися показами свідків, які такими знаннями не володіють, а отже в таких показах не може бути компетентного висновку з цього питання. 
Висловлені свідками позивача судження про стан здоров`я ОСОБА_3 ґрунтуються лише на їх спостереженнях та життєвому досвіді, проте не обумовленому наявністю у них спеціальних знань. Такі докази є недопустимими.
Не володіє такими спеціальними знаннями і суд.
Оцінюючи доводи позивачки про те, що оскільки ОСОБА_3 був паліативним хворим і потребував паліативної допомоги, то він перебував у безпорадному стані, колегія суддів виходить з такого.
Всесвітня організація охорони здоров`я дає таке визначення паліативної допомоги: «Паліативна допомога — це підхід, який покращує якість життя пацієнтів та їх сімей, що стоять перед проблемами, пов`язаними з хворобою, що загрожує життю, через запобігання і полегшення страждань шляхом ранньої ідентифікації та бездоганної оцінки та лікування болю та інших проблем, фізичних, психосоціальних і духовних. Паліативна допомога:
?забезпечує полегшення болю та інших неприємних симптомів;
?є життєствердною та вважає смерть нормальним природним процесом;
?не має наміру ані прискорити, ані відкласти смерть;
?інтегрує психологічні та духовні аспекти догляду за пацієнтами;
?пропонує систему, яка допомагає пацієнтам якнайактивніше жити до смерті;
?пропонує систему підтримки, яка допомагає сім`ї впоратися з хворобою пацієнта та власним горем втрати;
?використовує командний підхід до задоволення потреб пацієнтів та їх сімей, у тому числі консультування щодо втрати здоров`я, якщо це вказано;
?підвищує якість життя і може також позитивно вплинути на хід захворювання;
?застосовується на початку хвороби, у поєднанні з іншими методами лікування, призначеними для продовження життя, такими як хіміотерапія або променева терапія, а також включає в себе дослідження, необхідні для кращого розуміння та лікування складних клінічних ускладнень».
Згідно із п. 1.4 Порядку надання паліативної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 21 січня 2013 року № 41 (який був чинним на час існування спірних правовідносин), паліативна допомога – вид медичної допомоги, який дозволяє покращити якість життя паліативного пацієнта та допомогти членам його родини шляхом запобігання та полегшення страждань невиліковно хворої людини; паліативне лікування – складова частина паліативної допомоги, яка включає надання адекватного ефективного знеболення, медикаментозної терапії, медико-психологічної реабілітації, хірургічних та інших методів лікування, догляду.
Отже, паліативна допомога направлена як на полегшення страждань та покращення якості життя невиліковно хворого так і його членів родини. Однак, потреба у паліативній допомозі автоматично не означає втрату чи суттєве тривале обмеження життєвих можливостей хворої людини. Така втрата або обмеження мають встановлюватися додатково.
З цих мотивів суд апеляційної інстанції погоджується з наданою місцевим судом оцінкою наданих доказів та обґрунтованим висновком про недоведеність факту тривалого перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані через його хворобу чи похилий вік.
Не являється доведеним і факт матеріального забезпечення ОСОБА_1 спадкодавця ОСОБА_3 так, як вони обидва являлися пенсіонерами і отримували пенсії, з яких складався їх спільний бюджет, який витрачали на забезпечення своїх потреб, зокрема, на лікування ОСОБА_3 . 
Переконливих доказів того, що позивачка власним коштом матеріально забезпечувала ОСОБА_20 і це було основним джерелом для його існування суду не надано. Отже, і ця обставини, є недоведеною позивачкою.
У зв`язку з недоведеністю вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
    Аргументи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1  не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.  Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року без змін.
    Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 28 серпня 2020 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко