ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа №822/643/18
адміністративне провадження №К/9901/31475/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                 Бевзенка В.М., Єзерова А.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 (головуючий суддя: Охрімчук І.Г., судді: Капустинський М.М., Смілянець Е.С.) у справі №822/643/18 за позовом ОСОБА_1 до Шепетівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) звернулася до суду з позовом до Шепетівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (далі - відповідач), в якому просила:
визнати протиправною відмову пенсійного органу в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності другої групи відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ);
зобов`язати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця по інвалідності другої групи в розмір 60% суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 37 Закону №3723-ХІІ з 30.01.2018 з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 адміністративний позов задоволено:
визнано протиправною відмову пенсійного органу здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця;
зобов`язано відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 30.01.2018 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці від 12.04.2019 №12666/05, з урахуванням проведених виплат.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачка 21.08.2019 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статей 295, 296 КАС України, а саме: апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення, а вказані підстави для поновлення цього строку визнані судом неповажними. Скаржнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.
На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України. Постановляючи цю ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не зазначено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, позивачка подала касаційну скаргу у якій просить суд касаційної інстанції скасувати її, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Скаржниця стверджує, що пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення зумовлений поважними на те причинами як-то незадовільний стан здоров`я (у період з 21.05.2019 по 19.08.2019 перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога з діагнозом «травматичне часткове пошкодження лівого ахілового сухожилля»).
Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 27.04.2020 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 29.07.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
На адресу суду касаційної інстанції від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи встановлених судом, перевірив правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.
Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення апеляційної скарги, в тому числі щодо своєчасного оскарження судового рішення для чого особа, зацікавлена у її поданні, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Відповідно до пункту 1 частини другої   статті 295 КАС України   апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною другою   статті 295 КАС   передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України   апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених   статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Отже, законодавством визначені процесуальні строки апеляційного оскарження судового рішення, після спливу яких вважається, що такий строк пропущений. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення позивачка отримала 26.04.2019, що нею власне і не заперечується, а з апеляційною скаргою звернувся лише 21.08.2019, тобто з пропуском встановленого статтею 295 КАС України строку апеляційного оскарження.
Згідно із частиною третьою статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою   статті 299 цього Кодексу.
За приписами частини першої   статті 121 КАС України   суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Пропуск строку на апеляційне оскарження в обох випадках (при поданні апеляційної скарги, а також на виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху) позивачка обґрунтовувала незадовільним станом здоров`я в підтвердження чого надала суду висновок ЛКК №969 від 20.08.20109, де зазначено про те, що в період з 21.05.2019 по 19.08.2019 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-травматолога Шепетівської ЦРЛ.   
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд апеляційної інстанцій оцінив подані на підтвердження поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження докази та зазначив про те, що з моменту отримання оскаржуваного рішення (26.04.2019) та до початку лікування (21.05.2019) позивачка мала достатньо часу для реалізації права на його апеляційне оскарження; інших підтверджених об`єктивних чинників (в т.ч. фізична неможливість пересуватися, тощо), які діяли в період строку на апеляційне оскарження та перешкоджали своєчасному поданню апеляційної скарги позивачка не зазначила.
Слід також вказати про те, що амбулаторне лікування, на відміну від стаціонарного, не передбачає постійного перебування пацієнта у медичному закладі, та здійснюється на дому або шляхом періодичного відвідування лікарні без надання окремого койко-місця.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подані позивачкою докази не підтверджують існування об`єктивних чинників, які перешкоджали своєчасному вчиненню процесуальних дій (подання апеляційної скарги).
Так, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, Верховний Суд не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі №822/643/18залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                            С. М. Чиркін
                                                                                          В. М. Бевзенко
                                                                                          А. А. Єзеров