ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1852/20 Справа № 201/2727/16 	  	Головуючий у першій інстанції: Ходаківський М.П. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Городничої В.С.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"), ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк") про стягнення коштів, - 

ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу від 30 січня 2012 року №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» на суму 150000,00 грн. із виплатою 15,5 процентів річних строком на 12 місяців. У подальшому позивач передала банку додатково 100000,00 грн. для розміщення на цьому депозитному вкладі. Після закінчення терміну дії договору 31 січня 2013 року у визначений договором строк 01 лютого 2014 року, 02 лютого 2015 року сторони не заявляли про розірвання договору, а тому цей договір був автоматично продовжений ще на один рік до 03 лютого 2016 року. 29 січня 2016 року банк отримав від представника позивача заяву про розірвання договору №SAMDN25000723232428 та повернення переданих банку коштів у сумі 250000,00 грн із нарахованими процентами. Однак, відповідач заяву позивача не задовольнив та не виплатив належні їй кошти. Тому позивач просила стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у загальному розмірі 373346,00 грн, що складається із 250000,00 грн. неповернутого вкладу, 45000,00 грн. невиплачених відсотків за вкладом за період з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2015 року, 50000,00 грн. невиплачених відсотків за вкладом за період з 02 лютого 2015 року по 03 лютого 2016 року, а також (на підставі ст. 625 ЦК України) інфляційні витрати за указані вище періоди в сумі 21884,95 грн. та 3615,69 грн. відповідно і 3% річних за вказані періоди 2058,39 грн та 787,09 грн., відповідно. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 150000,00 грн. за договором №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» від 30 січня 2012 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1500,00 грн.
З таким рішенням не погодилась ОСОБА_1 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі (а.с. 153-156 т.1). 
ПАТ КБ «ПриватБанк» також звернулось з апеляційною скаргою на вказане вище рішення, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог з ухваленням у оскаржуваній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 167-170 т.1). 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилені, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року залишено без змін (а.с. 192-195 т.1). 
Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 100000,00 грн коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 100000 грн. коштів за договором від 30 січня 2012 року №SAMDN25000723232428. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за депозитом, індексу інфляції та 3% річних скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 150000,00 грн. залишено без змін. (а.с.255-261 т.1). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, з врахуванням постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у стягненні невиплачених відсотків за вкладом, інфляційних витрат та 3% річних та в частині розподілу судових витрат з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що сторони у справі уклали договір банківського вкладу від 30 січня 2012 року №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» із відкриттям рахунку № НОМЕР_1 та заяву на оформлення вкладу на суму 150000,00 грн із виплатою 15,5 процентів річних строком на 367 днів по 30.01.2013 року включно (а.с. 8, 9 т.1). 
Пунктом 6 зазначеного вище договору погоджено, що якщо по закінченню  строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично  продовжується ще на один строк, вказаний у розділі "Дані по вкладу" даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Новий строк вкладу  починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.
Пунктом 8 договору №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» передбачено, що відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладу даного найменування і строку, що діють у банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору.
У пункті 9 договору зазначено про можливість його дострокового розірвання, за умови попередження один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. 
За змістом п. 11 договору №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» від 30.01.2012 року, якщо клієнт вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення ще не пройшли, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за ставкою вкладу «до витребування» за фактичну кількість днів, з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору. 
Якщо клієнт вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу уже був продовжений один або декілька разів, проценти за кожен строк вкладу виплачуються у повному обсязі; проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не сплив, нараховуються за умовами, описаними в п. 11 даного договору (п. 13 договору №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» від 30.01.2012 року). 
Також, у пункті 18 договору вкладу визначено, що договір оформлюється у двох екземплярах. Один екземпляр договору видається клієнту, а інший зберігається у банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворюється відбиток печатки банку технічними печатними приладами. 
Судовими рішеннями у справі, що розглядається в частині, що набрали законної сили, встановлено, зокрема, що за договором №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців» від 30.01.2012 року позивачем було внесено у банк 28 січня 2012 року 150000,00 грн. та 12 серпня 2013 року 100000,00 грн. (а.с. 10 т. 1).
Судом апеляційної інстанції досліджені оригінал вищевказаного договору та оригінали платіжного доручення і касового чеку щодо внесення позивачем грошових коштів на депозит. 
Після закінчення терміну дії договору 31 січня 2013 року у визначений договором строк 01 лютого 2014 року, 02 лютого 2015 року сторони не заявляли про розірвання договору, а тому цей договір, відповідно до положень його пунктів 6, 7 та вимог частини четвертої статті 1060 Цивільного кодексу України, був автоматично двічі продовжений на вказаний в договорі строк, загалом до 03 лютого 2016 року. 
29 січня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до банку із письмовою заявою про розірвання договору №SAMDN25000723232428 з 03 лютого 2016 року та повернення переданих банку коштів у сумі 250000 грн. із нарахованими процентами (а.с. 11 т.1). 
Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти не повернув та не сплатив нараховані за депозитом відсотки за договором. 
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492). 
Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492). 
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.
Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення №516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.
Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.
Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.
З огляду на вказане, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.
Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).
Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.
Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку щодо обов`язку банку довести виконання покладеного на нього договором обов`язку щодо виконання умов договору банківського кладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення, тоді як неможливість доведення банком цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за договором. 
Щодо позову в частині стягнення з відповідача процентів за вкладом за період з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2015 року на суму 45000,00 грн. та за період з 02 лютого 2015 року по 03 лютого 2016 року на суму 50000,00 грн., суд зазначає наступне. 
Умовами договору визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу. При цьому, відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку. 
Як встановлено вище, у зв`язку з поданням представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до банку письмової заяви від 29 січня 2016 року про розірвання договору №SAMDN25000723232428 з 03 лютого 2016 року, у відповідності до вимог пункту 6 договору №SAMDN25000723232428 «Стандарт на 12 місяців», строк дії договору припинено 03 лютого 2016 року. Тобто вклад не було продовжено ще на один термін у зв`язку з заявою позивача в особі її представника. 
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про відсоткові ставки за вкладом «Стандарт на 12 місяців» від 08.05.2020 року у АТ КБ «ПриватБанк» за банківським вкладом «Стандарт на 12 місяців» вклад у гривні діяли відсоткові ставки, зокрема, 
в період з 26.12.2013 року по 11.02.2014 року на рівні 19%; 
в період з 12.02.2014 року по 13.05.2015 року на рівні 20%;
в період з 14.05.2014 року по 09.07.2014 року на рівні 21%;
в період з 10.07.2014 року по 04.03.2015 року на рівні 22%;
в період з 05.03.2015 року по 07.06.2015 року на рівні 24%;
в період з 08.06.2015 року по 03.08.2015 року на рівні 23%;
в період з 04.08.2015 року по 07.09.2015 року на рівні 24%;
в період з 08.09.2015 року по 30.09.2015 року на рівні 23%;
в період з 01.10.2015 року по 13.12.2015 року на рівні 22%;
в період з 14.12.2015 року по 18.01.2016 року на рівні 21,5%;
в період з 19.01.2016 року по 03.02.2016 року на рівні 20% (а.с. 54-55 т.2). 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, - апеляційним судом встановлено, що за періоди пролонгації дії депозитного договору з 01.02.2014 року по 01.02.2015 року та з 02.02.2015 року по 03.02.2016 року (згідно змісту позовних вимог), з урахуванням розмірів встановлених банком процентних ставок (за період з 01.02.2014 року по 01.02.2015 року процентна ставка за даним договором 19%; за період з 02.02.2015 року по 03.02.2016 року процентна ставка 22%) та виходячи з розміру тіла вкладу 250000,00 грн., розмір процентів складає 102500,00 грн. 
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
Встановивши, що, відповідно до змісту позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідача 45000,00 грн. невиплачених відсотків за вкладом за період з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2015 року (виходячи з розміру процентної ставки 18%) та 50000,00 грн. невиплачених відсотків за вкладом за період з 02 лютого 2015 року по 03 лютого 2016 року (виходячи з розміру процентної ставки 20%), - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь позивача процентів за вкладом за період з 01 лютого 2014 року по 03 лютого 2016 року на загальну суму 95000,00 грн., в межах заявлених позовних вимог. 
Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку, позивач просила стягнути з відповідача лише за періоди з 01.02.2014 року по 01.02.2015 року та з 02.02.2015 року по 03.02.2016 року інфляційні витрати в розмірах 21884,95 грн. та 3615,69 грн. та 3% річних в розмірах 2058,39 грн та 787,09 грн. за вищевказані періоди відповідно.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
В задоволенні позовних вимог про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" інфляційних витрат та 3% річних за договором банківського вкладу від 30.01.2012 року №SAMDN25000723232428 за період з 01.02.2014 року по 03.02.2016 року необхідно відмовити, адже у вказаний період між сторонами були наявні договірні відносини, які припинені з 03.02.2016 року за заявою вкладника від 29 січня 2016 року. 
Колегія звертає увагу, що доказів звернення позивача до банку із заявою про виплату ОСОБА_1 грошових коштів за вкладом до 29 січня 2016 року - суду не надано. Тобто, у АТ КБ "ПриватБанк" до 03 лютого 1016 року не виникало обов`язку повернення позивачу суми вкладу з нарахованими процентами. 
Умовами депозитного договору сплата вкладнику інфляційних витрат та 3% річних не передбачена. При цьому, сторони в договорі вкладу погодили плату за користування коштами вкладника у вигляді відсотків у зазначених вище розмірах; заборгованість зі сплати відсотків, що нараховані за умовами договору, підлягає стягненню на користь позивача, відповідно до наведеного вище обгрунтування. 
Таким чином, неналежного виконання зобов`язань відповідачем з виплати грошових коштів позивачу в період з 01.02.2014 року по 03.02.2016 року, за який заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, - судом не встановлено. 
Позивач не позбавлена можливості, на захист свої прав та законних інтересів, звернутись до суду з позовом про застосування положень ст. 625 ЦК України за іншого обгрунтування, за інший період часу.
Колегія звертає увагу, що згідно постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за депозитом, індексу інфляції та 3% річних. Тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення суми (тіла) вкладу не переглядає. 
За положеннями ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог в загальному розмірі 345000,00 грн., з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам (92,41%) в розмірі 7245,19 грн. ((3733,46 грн. + 4106,80 грн.) х 92,41%). 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, часткового скасування рішення місцевого суду з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"), ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року в частині відмови у стягненні невиплачених відсотків за вкладом, інфляційних витрат та 3% річних; в частині розподілу судових витрат - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відсотки за договором банківського вкладу від 30 січня 2012 року №SAMDN25000723232428 за період з 01.02.2014 року по 03.02.2016 року включно в сумі 95000 (дев`яносто п"ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення за договором банківського вкладу від 30 січня 2012 року №SAMDN25000723232428 за період з 01.02.2014 року по 03.02.2016 року включно інфляційних витрат та 3% річних  - відмовити у повному обсязі. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 7245 (сім тисяч двісті сорок п`ять) грн. 19 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді