Постанова
Іменем України
 
05 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/12969/17
провадження № 61-16078св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року у складі судді Сегеда О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року 
у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Вимоги мотивувало тим, що 07 грудня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого 
є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/0054/74/42122, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит 
у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 34 500,00 дол. США на строк до 07 грудня 2025 року зі сплатою 13 % річних.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.
Проте відповідачі від належного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та договором поруки ухиляються, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
У зв`язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь достроково заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/0054/74/42122 у розмірі 31 504,29 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 827 495,40 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 24 511,47 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 643 821,16 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 6 992,82 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 183 674,24 грн; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь достроково солідарно заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/0054/74/42122 у розмірі 31 504,29 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 827 495,40 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 
у розмірі 24 511,47 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 643 821,16 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 6 992,82 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 183 674,24 грн.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року, позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 
07 грудня 2005 року № 014/0054/74/42122 у загальному розмірі 31 504,29 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 827 495,40 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 24 511,47 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 643 821,16 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 6 992,82 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 183 674,24 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин, направлено на адресу відповідачів лист-вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів на підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на свій розсуд. Враховуючи, що зобов`язання щодо повернення суми заборгованості за кредитом не виконане ні боржником, ні поручителем, крім того, порука не є припиненою, то обґрунтованими є вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку суми заборгованості.
Аргументи учасників справи
У серпні 2019 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржені судові рішення скасувати, передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, розглянувши справу, порушили правила підсудності, оскільки відповідачі мешкають разом родиною за адресою, яка за територіальною підсудністю відноситься до Суворовського районного суду м. Одеси. У порушення вимог статті 128 ЦПК України про розгляд справи 
у суді першої інстанції відповідачі не були належним чином повідомлені. Крім того, суди неправильно встановили обставини справи, зокрема, не оцінили, чи достатніми є докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти за кредитним договором, оскільки заява на видачу готівки свідчить про намір позивача отримати кредит готівкою, а не про факт отримання цих коштів. Позивач не мав права укладати кредитні договори в іноземній валюті та надавати кошти у такій формі, оскільки не мав індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.
Відзиву на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
У листопаді 2019 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2020 року зупинено виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК Українирозгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 128 ЦПК Українисудова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі 
в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані 
у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Згідно із частиною другою статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище 
в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату 
і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 
13 грудня 2011 року).
У матеріалах справи містяться повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виклик в судове засідання призначене на 25 вересня 2018 року, які згідно довідок установи поштового зв`язку повернулися з вказівкою причини «за закінченням термінузберігання» (а. с. 65, 66 т. 2).
Також наявне повідомлення ОСОБА_1 про виклик в судове засідання призначене на 25 жовтня 2018 року, які згідно довідки установи поштового зв`язку повернулося з вказівкою причини «за закінченням термінузберігання» (а. с. 71 т. 2). Проте відсутні будь-які докази повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи в судове засідання, призначене на 25 жовтня 
2018 року, в якому було ухвалено рішення судом першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 
2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду» (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що вона обґрунтовувала свою апеляційну скаргу такою підставою.
Проте суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що зазначене порушення 
є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим колегія суддів не поновлює виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року, зупинене ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2020 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року скасувати.
Передати справу № 521/12969/17 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  В. І. Крат 
 
Судді:                                                                            І. О. Дундар 
 
В. І. Журавель
 
Є. В. Краснощоков 
 
М. М. Русинчук