Постанова
Іменем  України 
 
02 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/15120/18
провадження № 61-13652св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Червонозаводський районний суд м. Харкова, Державна казначейська служба України,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року у  складі судді Майстренко О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Червонозаводського районного суду м. Харкова, Державної казначейської служби України та просила стягнути на її користь з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначала, що 17 жовтня 2018 року отримала на поштовому відділенні повістку про виклик її, як заявника, на 14:30 год 10 жовтня 2018 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова. При отриманні судової повістки вона з`ясувала, що повістка про виклик до суду в кримінальному провадженні за справою №646/6608/18 створена посадовими (службовими) особами Червонозаводського районного суду м. Харкова із навмисним використанням мови ідиш. Вказаний факт свідчить про те, що посадова (службова) особа відповідача має на своєму комп`ютері встановлену розкладку на мові ідиш, яку може використовувати для спілкування з певними особами у робочий час. Дві літери на мові ідиш, які знаходяться після номеру провадження, принижують її честь і гідність як громадянина України, честь і гідність держави Україна, оскільки зазначений документ має бути використаний для ухвалення судового рішення іменем України. Внаслідок дій посадових осіб Червонозаводського районного суду м. Харкова їй була заподіяна моральна шкода, тому ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки посадових (службових) осіб Червонозаводського районного суду м. Харкова під час виготовлення та направлення на її адресу судової повістки, яка б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача, відтак у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року і постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що вона довела наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями осіб, що заподіяли шкоду, та негативними наслідками для неї, однак апеляційний суд заперечує наявність цього факту.
 
Порушення норм процесуального права полягає у використанні судом в офіційному документі мови іншої держави з метою приховання відомостей про кримінальний процес.
 
Суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків судів першої та апеляційної інстанції обставинам справи.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року відкрито касаційне провадження  у вказаній справі та витребувано її матеріали з Московського районного суду м. Харкова
 
13 серпня 2019 року справа № 643/15120/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                   в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебувала справа № 646/6606/18 (провадження № 1-кс/646/5631/2018) за скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З копії повістки про виклик до суду в кримінальному провадженні, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що її сформовано за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, про що свідчить форма повістки та штрих-кодовий ідентифікатор в її правому нижньому куті.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що повістка про виклик до суду в кримінальному провадженні за справою №646/6608/18 створена посадовими (службовими) особами Червонозаводського районного суду м. Харкова із навмисним використанням двох літер на мові ідиш, які знаходяться після номеру провадження, що принижує її честь і гідність як громадянина України, честь і гідність держави Україна. Внаслідок дій посадових осіб Червонозаводського районного суду м. Харкова їй була заподіяна моральна шкода. 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що позивач не надав докази на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті                 і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу                       ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд                         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук