Ухвала 
 
21 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 759/21125/14-ц
провадження № 61-37187св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Державна казначейська служба України, 
треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від  19  січня 2018 року у складі судді Ул`яновської О. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
 
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві), Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» (далі - ТОВ «ФК «Хайгер Лізинг») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у провадженні ВДВС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві знаходилося виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 2-136, виданого 15 червня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення із його батька - ОСОБА_4 боргу в розмірі 1 924 024,57 грн. У межах виконавчого провадження державним виконавцем було складено два акти опису та арешту майна, відповідно до яких накладено арешт на чотири автобуси марки «King long bases», два з яких йому належать на праві власності. 18 січня 2011 року на підставі постанови державного виконавця про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу, останньому передано чотири автобуси, які він зареєстрував на себе та передав до статутного фонду ТОВ «ФК «Хайгер Лізінг», де він був одним із засновників. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2012 року дії державного виконавця щодо проведення оцінки транспортних засобів визнано незаконними, висновок експертної оцінки майна -таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а  постанову про передачу майна стягувача від 18 січня 2011 року скасовано. На  підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 31 жовтня 2012 року про витребування майна з чужого незаконного володіння, 30 квітня та 27 травня 2013  року йому повернуто вилучені транспортні засоби. Незаконними діями державного виконавця щодо відібрання та передачі двох автобусів стягувачу, він у період із 18 січня 2011 року до 30 квітня 2013 року та 27 травня 2013 року був позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. У  зв`язку з незаконною передачею майна, зменшенням ринкової вартості на момент повернення власнику, пошкодженням транспортних засобів, йому завдано майнової шкоди, розмір відшкодування якої складає 1 570 059,51 грн. Йому також завдано моральної шкоди, яка полягає у незаконному вилученні, позбавленні протягом двох років права користуватися власним майном, використовувати його у підприємницькій діяльності, отримувати дохід, витрачання додаткового часу, сил та коштів на відновлення порушеного права, наявністю моральних переживань. Розмір відшкодування моральної шкоди він оцінює у сумі 10 000,00 грн. 
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України 1 500 604,78 грн на відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, не доведено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками. Розмір збитків (упущеної вигоди), який позивач просить стягнути, не підтверджений відповідними документами, відсутній об`єктивний розрахунок спричинення такого розміру, сума збитків (упущеної вигоди) обґрунтовується умовними припущеннями їх спричиненнями та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний їх розмір доходу, який позивач міг би і повинен був отримати, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. 
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що на час передачі спірні автобуси були зареєстровані в органах Державної автомобільної інспекції України не на позивача, а на його батька ОСОБА_4 , а тому державний виконавець, передаючи автобуси ОСОБА_2 , діяв відповідно до наявних у нього доказів приналежності цих автобусів ОСОБА_5 , у зв`язку з чим позивачем не доведено причинного зв`язку між діями державного виконавця та заподіянням йому майнової шкоди у вигляді амортизаційного зносу автобусів.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У червні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що незаконні дії державного виконавця, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, перебувають у прямому причинному зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, оскільки незаконна передача спірних автобусів стягувачу у рахунок погашення боргу призвела до позбавлення позивача свого майна на два роки, у зв`язку із чим за цей період їхня ринкова вартість значно зменшилася, що підтверджується висновками суб`єктів оціночної діяльності, а тому висновки судів про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, розміру шкоди не відповідають дійсності та вимогам закону. Також, судом першої інстанції порушено вимоги статті  200 ЦПК України, оскільки 18 січня 2018 року проведено підготовче засідання та одразу розпочато розгляд справи по суті, після чого ухвалено судове рішення. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 19 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від  07  травня 2018 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади,призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 02 вересня 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак	
 	   	
 	І. Ю. Гулейков	
 	   	
 	Г. І. Усик