Постанова
Іменем України                                         
 
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-2924/2009
провадження № 61-38664св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В., 
 
учасники справи:
заявник - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
боржник - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року у складі судді Чайка І. В. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заяви та ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій
 
У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у справі № 2-2924/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
На обгрунтування зазначених вимог заявник зазначав, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 237,48 доларів США (еквівалентно 109 628,60 грн), та судові витрати у розмірі 1 346,30 грн. Постановою старшого державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Косіцькою Л. В. (далі - Комінтернівський ВДВС Харківського МУЮ) 
від 13 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2924, виданого 07 вересня 2009 року Комінтернівським районним судом м. Харкова. 31 жовтня 2011 року на прилюдних торгах реалізовано транспортний засіб, що належав боржнику, однак залишився невиконаним залишок заборгованості у розмірі 
8 755,60 доларів США. 06 червня 2017 року Комінтернівський ВДВС Харківського МУЮ на запит банку повідомив, що виконавчий лист перебував на виконанні у відділі, проте під час передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, його було втрачено. 
 
Посилаючись на наведене, заявник просив видати дублікат виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду 
м. Харкова від 07 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 14 237,48 доларів США (еквівалентно 109 628,60 грн), та судових витрат у сумі 1 346,30 грн, а також поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року в задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено. 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не надав належних доказів на підтвердження втрати виконавчого листа, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви банку з підстав її необгрунтованості. Оскільки відмова у видачі дублікату виконавчого листа виключає можливість поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання, суд відмовив у його поновленні. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності у матеріалах справи доказів належного повідомлення заявника про дату, час та місце розгляду питання про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року виправлено описку у повному тексті ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року, зазначено правильну дату постановлення ухвали, а саме, замість «27 вересня» зазначено «25 жовтня».
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 
2017 року заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
 
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-2924/2009 на виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2009 року за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України»до 
ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості. 
 
Поновлено ПАТ «Державний ощадний банк України» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2924/2009 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.  
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий лист у справі 
№ 2-2924/2009 було втрачено, що у подальшому призвело до пропуску заявником строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, рішення суду, що набрало законної сили не виконано, а тому заява ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню.
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання є законним та обгрунтованим. Посилання у апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції пропуску заявником досить значного строку звернення до суду, з моменту втрати виконавчого листа, що слугувало підставою для відмови у поновленні строку для пред`явлення його до виконання є необгрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року і постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій проігнорували доводи заявника щодо наявності ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року про відмову в задоволенні заяви банку про видачу дублікату виконавчого листа у цій справі та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, а тому не виконали вимоги процесуального закону щодо закриття провадження у справі у разі наявності судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суди безпідставно поновили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання через дев`ять років з моменту його видачі, оскільки звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання через такий тривалий час не може свідчити про добросовісність реалізації банком своїх процесуальних прав, та відповідність ухвалених судових рішень критеріям розумності. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова 
від 15 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки у цій частині оскаржувані судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та витребувано справу з місцевого суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 237,48 доларів США (еквівалентно 109 628,60 грн). Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС Харківського МУЮ Косіцької Л. В. від 13 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2924, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 07 вересня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в розмірі 110 974,90 грн.
З повідомлення Комінтернівського відділу державної виконавчої служби 
м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06 червня 2017 року № 13336/144-29, убачається, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчий лист 
№ 2-2924/09, виданий 07 вересня 2009 року, на виконанні у цьому відділі ДВС не перебуває. Зазначений виконавчий документ перебував на виконанні, однак під час передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, був втрачений. 
 
Актом комісії філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» 
від 16 серпня 2017 року встановлено, що за період з 31 жовтня 2011 року по 
16 серпня 2017 року постанова відділу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, та оригінал виконавчого листа № 2-2924/2009 на адресу філії банку не надходили.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Згідно з частиною першою та другою статті 370 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на момент звернення банку із заявою) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.
 
Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
 
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
 
Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують статті 12, 81 чинного ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Установивши, що оригінал виконавчого листа № 2-2924/09, виданий на виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова 
від 17 серпня 2009 року був втрачений під час передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі його дубліката.
Твердження заявника про те, що суди безпідставно поновили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання через дев`ять років з моменту його видачі, є безпідставними з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, який у подальшому було втрачено, відкрито постановою старшого державного виконавця від 13 листопада 2009 року. Відомості про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа стягувачу чи до суду в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні.
 
За змістом статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі 
№ 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) дійшла висновку, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
Ураховуючи, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2924/2009 не завершено, виконавчий лист не повернуто стягувачеві, відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент звернення стягувача до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа сплив, оскільки пред`явлення стягувачем у 2009 році виконавчого листа до виконання відбулося у межах строку. Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного заявником не надано.
 
Предметом касаційного перегляду є оскаржувані судові рішення лише у частині видачі дублікату виконавчого листа, оскільки ухвалою Верховного Суду 
від 12 липня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року в частині вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому доводи заявника щодо необгрунтованості рішень судів попередніх інстанцій у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, не є предметом перевірки.
 
Перевіряючи аргументи заявника щодо недотримання судами вимог процесуального закону щодо закриття провадження у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
 
Розділ VI ЦПК України 2004 року, який врегульовує розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), не є окремим видом судового провадження, не є окремою стадією цивільного процесу, а є виконанням судових рішень, як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав.     
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
 
Правовідносини з виконання судових рішень є триваючими до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом, а тому стягувач або державний/приватний виконавець має право звертатися до суду з відповідною заявою, направленою на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення стільки раз, скільки для цього необхідно, аби виконати судове рішення. Проте, це не повинні бути тотожні й аналогічні заяви, які вже судом вирішені.  
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження 
№ 61-17011сво19).
 
З ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року убачається, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання, виходив з відсутності наданих ПАТ «Державний ощадний банк України» достовірних доказів на підтвердження втрати виконавчого документа, оскільки з наданого начальником Комінтернівського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області повідомлення 
від 07 грудня 2016 року убачається, що виконавчий документ не перебуває на виконанні цього органу державної виконавчої служби. Натомість у справі, яка переглядається, заявник на обгрунтування заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання надав повідомлення Комінтернівського відділу державної виконавчої служби 
м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06 червня 2017 року № 13336/144-29, зі змісту якого убачається, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчий лист 
№ 2-2924/09 виданий 07 вересня 2009 року перебував на виконанні у цьому відділі державної виконавчої служби, однак був втрачений під час передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого. Ураховуючи наведене, доводи заявника про неврахування судами попередніх інстанцій наявності підстав для закриття провадження у справі, є необгрунтованими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 .  
 
Щодо поновлення дії оскаржуваних судових рішень
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки ухвалою судді Верховного Суду від 12 липня 2018 року було зупинено дію ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 
2017 року, залишеної без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, в частині видачі дубліката виконавчого листа, її необхідно поновити. 
 
Керуючись статтями 400, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 
2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року в частині видачі дублікату виконавчого листа залишити без змін.
 
Поновити дію ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова 
від 15 листопада 2017 року, залишеної без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року в частині видачі дубліката виконавчого листа.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            О. В. Ступак 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков 
А. С. Олійник
Г. І. Усик
В. В. Яремко