Справа № 363/5026/19                                                                                        Головуючий в суді І інстанції - Котлярова І.Ю.
Провадження № 33/824/1397/2020                                                                      Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 22 липня 2020 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.
 
секретар:                                                                                                  Ганжа В.В.,
за участю:                                                                                                             
особи, яка притягається до відповідальності                                       ОСОБА_1 ,
захисника                                                                                                Зарицького С.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 
ч.1 ст.130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
 
Як встановлено судом першої інстанції, 04.11.2019 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 в смт Димер по вул. Шевченка, в порушення п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода), від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він не визнає себе винним у вчиненні цього правопорушення, оскільки працівниками поліції не були дотримані вимоги закону щодо встановлення підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, але суд не надав вказаним обставинам належної уваги, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Апелянт вважає, що його безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки рішення суду ухвалене без повного та всебічного з`ясування усіх обставин, що мали значення для правильного та об`єктивного розгляду справи.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного о 21-й годині 20 хв. 04 листопада 2019 року вбачається, що в 20-й годині 04 листопада 2019 року в смт Димер, по вул. Шевченка, 94, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.
Разом з тим, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що на час складання протоколу ОСОБА_1 керував транспортним засобом. З пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали о 21 год. 20 хв. 04 листопада 2019 року, та на які суд посилається як на доказ винуватості ОСОБА_1 , вбачається, що вони були присутні при оформленні адміністративного протоколу. 
Водночас, жодних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані сп`яніння поліцейськими не надано та судом не досліджено.
Окрім того, працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у призначені судом три судові засідання не з`явились та не надали доказів вчинення мною адміністративного правопорушення, тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить Конституції України і не може бути підставою для притягнення до відповідальності.
ОСОБА_1 зазначає, що 04 листопада 2019 року після закінчення робочого дня близько 18-ї год. 30 хв. його товари ОСОБА_4 привіз ОСОБА_1 до місця його проживання по АДРЕСА_1 та залишив автомобіль біля проїзної частини дороги, забравши із собою ключі, так як він користувався автомобілем, залишаючи його на ніч біля двору ОСОБА_1 . Перебуваючи удома, під час вечері останній випив «пляшку пива», після чого займався домашніми справами. Близько 19-ї год. матір ОСОБА_1 повідомила, що біля двору зупинився поліцейським автомобіль і працівники поліції стукають у ворота. Для з`ясування обставин, ОСОБА_1 вийшов до працівників поліції, які запитали кому належить автомобіль, розташований поруч з дорогою і попросили документи на нього, на що ОСОБА_1 повідомив, що автомобіль його, але ключі і документи знаходяться у ОСОБА_4 , який на той час користувався автомобілем. Оскільки ОСОБА_4 був зайнятий власними справами він приїхав близько 21-ї год. і саме після того, як він привіз і передав документи працівникам поліції, які чекали його більше двох годин, вони заявили, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння і запропонували пройти огляд. Останній не заперечував тих обставин, що в 21 год. 30 хв. 04 листопада 2019 року він можливо і перебував у стані сп`яніння, так як перед цим «пив пиво», і тому відмовився від проходження огляду. 
Також апелянт звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 пропонувалось пройти не на місці зупинки транспортного засобу, а на місці його стоянки. Поліцейськими не вказано жодної інформації, за яких обставин та за порушення яких саме правил дорожнього руху під час керування порушив ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення ОСОБА_1 та його захисника Зарицького С.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Водночас, з огляду на положення ст.252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі. 
Крім того відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне, згідно з вимогами ст. 277-2 КУпАП, її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є невмотивованим і не підтверджується доказами. 
За положеннями ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду, не виконавши належним чином вимоги закону, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, дослідив виключно матеріали справи і, як на докази винуватості ОСОБА_1 , формально в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, які між тим належним чином не перевірив, оскільки не звернув увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненнях свідків мітяться різні підписи свідків.
Враховуючи наведене, слід погодитися з доводами апелянта про те, що суддею місцевого суду не були дотримані вимоги ст.ст.245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, до того ж за результатами апеляційного розгляду висновки судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження. 
Так, ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що 04 листопада 2019 року він не керував транспортним засобом, а лише перебував поряд з автомобілем, який належить його матері. Також зазначив, що у нього навіть не було ключів від даного автомобіля, оскільки до місця зупинки його привіз ОСОБА_4 і ключі були у нього. Також вказував, що будь яких свідків під час спілкування його з поліцейськими не було.
Дані обставини також були підтверджені в апеляційному суді свідком ОСОБА_4 , який пояснив, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 проводив у нього дома певні роботи, після цього він на автомобілі ОСОБА_1 завіз його додому, а ключі забув віддати, тому вони були у нього.  
Також, в суді апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_2 , який зазначив, що свій підпис в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , він поставив на прохання поліцейських, які його зупинили в с. Гаврилівка приблизно о 23-00 год. 04 листопада 2019 року, коли він повертався з роботи. Поліцейські йому показали якийсь відеозапис, де особа відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння. Однак, дана особа ззовні не схожа на ОСОБА_1 , оскільки була вище на зріст і кремезніша статурою. Крім того, свідок зазначив, що підпис на показаннях свідка, які знаходяться на а.с.4 адміністративного провадження, йому не належить. Також, зазначив, що у м. Димер він в той день не був, оскільки проживає в с. Гаврилівка. Особу, яка перебуває в залі судового засіданні, свідок бачить вперше.
Враховуючи положення ст.62 Конституції України, за змістом яких усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, аналізуючи указані докази, досліджені в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, а також, приймаючи до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вважаю, що пояснення ОСОБА_5 щодо не керування транспортним засобом та відсутністю свідків під час спілкування з поліцейськими, не спростовані наявними у справі доказами, заслуговують на увагу, а відтак слід визнати, що в даному випадку не була дотримана процедура відмови від проведення огляду на стан сп`яніння, передбачена ст. 266 КУпАП.
За таких обставин, прихожу до висновку, що судове рішення стосовно ОСОБА_1 суддею місцевого суду було постановлено з порушенням вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а тому воно підлягає скасуванню. 
Враховуючи, що в справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження викладених в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 даних про керування ним 04 листопада 2019 року о 21 год. 00 хв., в смт Димер Вишгородського району по вул. Шевченка,  з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, в передбаченому законом порядку, тобто порушенні п. 2.5 ПДР України і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а постанова Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року скасуванню з ухваленням нової постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 03 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 УКпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       О.М. Рудніченко