Ухвала
Іменем України
25 червня 2020 року
м. Київ
справа № 754/8000/17
провадження № 51-2714 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 262 Кримінального кодексу України (далі – КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на 4 роки. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року – залишено без змін. 
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5 та  направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з тим, що в апеляційному суді не були повторно допитані ані потерпілі, ані свідки, що не дало апеляційному суду можливості надати оцінку їх свідченням та свідченням ОСОБА_6 , між якими є протиріччя. Цим самим апеляційний суд надав перевагу показанням потерпілого та свідків та не взяв до уваги показання обвинуваченого.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду. 
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані учасниками судового провадження докази, в тому числі й покладені в основу апеляційної скарги показання ОСОБА_6 , повно та правильно виклав ці докази у вироку, належно оцінив їх в плані належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - і достатності для висновків по суті кримінального провадження і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення саме ОСОБА_5 за описаних у вироку обставин викрадення з житла ОСОБА_7 карабіну в чохлі тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 262 КК України.
Апеляційний суд надав також оцінку показанням потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , визнав, що вони були послідовними, несуперечливими внутрішньо і між собою, а також підтверджуються іншими доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними протоколу огляду місця події, висновками судово-балістичного експерта. Також в оскаржуваному судовому рішенні надано оцінку показанням ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення злочину, а також наведено підстави для визнання їх недостовірними.
Надано оцінку апеляційним судом також тому, що фактично вся оперативно-розшукова робота звелась до встановлення особи ОСОБА_5 за названим потерпілим номером мобільного телефону ОСОБА_5 , та що будь-які інші посилання на результати оперативно-розшукової діяльності у вироку відсутні, у зв`язку з цим доводи апеляційної скарги в цій частині, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції.
Щодо доводів касаційної скарги захисника в частині порушення принципу безпосередності дослідження обставин судом апеляційної інстанції, а саме нездійснення повторного допиту потерпілого та свідків у суді апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України. 
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог  статті 433 КПК України  не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції. 
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених  ч.1  ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5  – відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                      ОСОБА_12 ремейчук