П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1476/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
07 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького до ОСОБА_1 про  стягнення витрат, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2019 року Адміністрація Державної прикордонної служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти - Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького у розмірі 69100 (шістдесят дев`ять тисяч сто) грн. 28 коп.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити позов без розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що наказом начальника 5 прикордонного загоду від 12.03.2018 №62-ос з ОСОБА_1 було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та звільнено з військової служби за п. "и" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обовязок і військову службу". Позивач звернувся з позовом про відшкодування витрат повязаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі лише 07.05.2019, тобто більш як через рік після виникнення підстав для пред`явлення цього позову, тому позивачем було пропущено строк на звернення до суду.
Керуючись приписами п.3 ч.1  ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, відповідно до послужного списку позивача, ОСОБА_1 з 06.08.2010 по 27.06.2014 був курсантом Національної академії Державної Прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького.
З 27.06.2014 по 12.03.2018 проходив військову службу на офіцерських посадах в органах охорони державного кордону.
Між Національною академією Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького в особі ректора Національної академії та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, відповідно до якого відповідач зобов`язався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодовувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
Зазначений контракт набрав чинності з 27.06.2014 відповідно до наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького від 02.12.2013 №282-ос.
Наказом начальника 5 прикодонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12.03.2018 №62-ОС (по особовому складу) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, розірвано контракт із старшим лейтенантом ОСОБА_1 , та звільнено останнього з військової служби,  виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Хмельницького МВК Хмельницької області.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах"  ОСОБА_1 зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Академії за період з 06.08.2010 по 27.06.2014 в сумі 69100,28 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не відшкодовано вказані кошти, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 5 Порядку №964 визначає, що витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і"  частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за весь період навчання.
Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів в повному обсязі не відшкодував, що є підставою для задоволення позову повністю.
Крім того, щодо клопотання відповідача про залишення без розгляду по причині пропуску позивачем строку звернення до суду, то суд першої інстанції звернув увагу відповідача на те, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року провадження у справі № 686/30452/19 за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із вирішенням даного спору у порядку адміністративного судочинства. Вказане також підтверджується практикою Великої Палати Верховного Суду України № 804/285/16 від 12.12.2018. Про даний факт позивачу стало відомо у квітні 2019 року, а тому ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року позивачу поновлено строк звернення до суду, а тому вказане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною шостою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) визначено, що одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.
Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232 з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.
Частиною десятою статті 25 Закону № 2232 установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).
Відповідно до пунктів 3, 6, 7 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням.
Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.3 цього Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г.
У разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Предметом спору в цій справі є правомірність стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача, як курсанта, у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького відповідно до Порядку № 964.
Як зазначено вище, відповідач з 06.08.2010 по 27.06.2014 був курсантом Національної академії Державної Прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького
Тоді , між Національною академією Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького в особі ректора Національної академії та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, відповідно до якого відповідач зобов`язався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодовувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
Отже, укладаючи з позивачем контракт, ОСОБА_1 був обізнаний з його умовами, у тому числі щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, однак в добровільному порядку кошти не сплатив.
Згідно з п.7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Так, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку відшкодування витрат на утримання позивача у Національній академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького №36, сума витрат на утримання становила 69 100,28 грн. Із вказаним розрахунком позивач був ознайомлений під підпис.
Позивач вказаного розрахунку витрат не оскаржив; добровільно ці витрати не відшкодував, хоча взяв на себе такий обов`язок при підписанні контракту про проходження військової служби (навчання) у Державній прикордонній службі України.
Заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Академії в сумі 69100,28 грн, також підтверджується довідкою-розрахунком з 2010 по 2014, довідкою-розрахунком щодо вартості медичного забезпечення, розрахунком вартості комунальних послуг та енергоносіїв з 2010-2014 рр., розрахунком витрат на речове майно №52 від 06.12.2018. 
Враховуючи не сплату відповідачем заборгованості в сумі 69100,28 грн., станом на 12.03.2018 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 69100,28 грн, що підтверджується листом попередження, з яким ОСОБА_1 ознайомлений 12.03.2018.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку, оскільки останній проведено відповідно до зазначених вище Порядків та згідно з нормами утримання курсантів на підставі розрахунків, наданих начальниками відповідних служб забезпечення навчального процесу.
Матеріали даної справи не містять доказів добровільного відшкодування у повному обсязі відповідачем суми витрат на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.
Щодо доводів апелянта про залишення без розгляду по причині пропуску позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду із позовом про стягнення вказаних витрат у позивача виникло після звільнення відповідача та відмови від добровільного відшкодування відповідачем таких витрат.
Судом враховано, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року провадження у справі № 686/30452/19 за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із вирішенням даного спору у порядку адміністративного судочинства. Вказане також підтверджується практикою Великої Палати Верховного Суду України № 804/285/16 від 12.12.2018. Про даний факт позивачу стало відомо у квітні 2019 року.
У постанові від 12.12.2018 у справі № 804/285/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду (оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03.01.2019) відступає від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 у справі №  461/5577/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 820/5761/15, та вказала про те, що такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.
Відтак, у зв`язку із прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови від 12.12.2018 у справі № 804/285/16, даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
При цьому, за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №205/8482/15-ц зміна правил щодо юрисдикції є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що початком строку звернення до адміністративного суду із заявленими позивачем у даній справі позовними вимогами вважається 03.01.2019 (дата оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 804/285/16).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 120/1560/19-а.
При цьому, колегія суддів також наголошує, що докази відмови відповідача від добровільного відшкодування наведених витрат позивачем не представлено, не здобуто таких і судами.
Поряд з цим, слід зазначити, що відповідач відмовився від добровільного відшкодування витрат при розгляді Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області справи №686/30452/19.
Отже, оскільки позивач у визначений процесуальним законом строк звертався до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, ухвалою суду від 06.03.2019 закрито провадження в справі, а до суду з даним позовом позивач звернувся в межах визначеного КАС України строку з дня отримання ухвали про закриття провадження у справі, тому позивачем не пропущено строк звернення до суду.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи.
Рішення суду першої інстанції у даній справі прийняте без порушення норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч.5  ст.296 КАС України,  до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України справляється судовий збір.
За приписами п.1 ч.3 ст.4 даного Закону ставка судового збору за подання адміністративного майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пп.2 п.3 ч.2 ст.4 Закон України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач є суб`єктом владних повноважень та звернувся до суду з майновим позовом на суму 69100,28 грн.
Оскільки  1,5 відсотка ціни даного позову є менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб то розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду становить 2881, 50 грн. (150*1921).
Однак, ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги судовий збір не сплачений, а відтак з останньої  необхідно стягнути на рахунок держави кошти у вищезазначеному розмірі.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі      2881            (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) гривню 50 копійок судового збору за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 908999980313111256000026001; код   класифікації доходів бюджету:22030106.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.