22-ц/804/2411/20 
                                                                                2-1729-2007 
                                               
                                                                                          Єдиний унікальний номер 2-1729/07
                                                                                          Номер провадження 22-ц/804/2411/20

                                                            
                                                           П О С Т А Н О В А
                                                       І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 вересня  2020 року                 м. Маріуполь                                                                                          

Донецький апеляційний суд у складі  колегії суддів  судової палати  з розгляду  цивільних справ  Мальцевої Є.Є.,  Мироненко І.П., Биліни Т.І., 
секретар  судового засідання – Сікора М.М.,  
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
представник заявника – адвокат Демченко Олександр Олександрович, 
заінтересована особа – ОСОБА_2 , 
заінтересована особа – Селидівський міський  відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Харків), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Селидівського міського  відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Харків)  на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області  від 02 червня  2020 року, ухвалену у складі судді Черкова В.Г., за скаргою  ОСОБА_1 ,  заінтересовані особи – ОСОБА_2 , Селидівський міський  відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Харків), на дії державного виконавця, 

В С Т А Н О В И В:

17.03.2020 р. заявник звернувся до суду із скаргою на дії Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
В обґрунтування заяви зазначив, що з нього стягуються аліменти на утримання сина. 01.11.2019 р. йому стало відомо про накладення арешту на банківський рахунок. При зверненні до ВДВС він дізнався  про існування заборгованості по аліментам, при цьому розрахунок заборгованості він не отримав. Оскільки він знав, що виконавче провадження вже закрито, то вважав, що не має заборгованості і  продовжував добровільно перераховувати гроші на утримання своєї дитини по своїй можливості. Після отримання інформації про наявність заборгованості заявник просив виконавця провести  звірку і  перерахунок, при цьому надав чеки про сплату частини заборгованості та довідку про здійснення відрахувань та виплат ТОВ «Вуглепромтранс» з його заробітної плати, однак державний виконавець відмовився робити перерахунок та виніс постанову про накладення штрафу. 
При ознайомленні з матеріалами  виконавчого провадження представник заявника встановив, що матеріали виконавчого провадження не прошиті,  не пронумеровані, в ньому відсутні деякі документи, які підтверджували сплату аліментів. Вважає, що державний виконавець безпідставно виніс постанову про стягнення штрафу за утворену заборгованість, розмір якої нічим не підтверджений. 
Постанови про повторне відкриття  виконавчого  провадження заявник не отримував. 
Всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем заборгованість по аліментам розрахована з 23.07.2007 р., тобто, з дати, зазначеної в рішенні суду про стягнення аліментів,  не з дати пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання - 13.01.2016 р., коли було відкрито виконавче провадження. 
Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні постанови державного виконавця про опис та арешт належного йому майна, не складено акти опису майна або акти про відсутність майна. Тобто, державним виконавцем всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження» не здійснюються всі дії по погашенню зазначеної ним заборгованості по аліментам за рахунок його рухомого та нерухомого майна. 
Також вважає, що ОСОБА_2 не повідомляє державного виконавця про розмір отриманих сум, а надає  неправдиві відомості. Тому актуальний  розрахунок заборгованості по аліментам  ґрунтується на невірних відомостях. Заявник подавав відповідні документи до ДВС, проте вони відсутні в матеріалах виконавчого провадження. 
Вважає, що з його боку відсутня вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки він не ухилявся від їх сплати. 
ОСОБА_1 просив: 
- поновити пропущений з поважних причин строк для подання до суду скарги на рішення державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Євсеева А.А. у виконавчому провадженні № 49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з нього аліментів  на користь ОСОБА_2 ;
- визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2007 р. по 18.12.2019 р., здійснений державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиувї (м.Харків) Євсеева А.А. у виконавчому провадженні № 49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   утримання  сина ОСОБА_3 ;
- визначити розмір заборгованості ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених ним раніше аліментів,  в розмірі 74132,32 грн..

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено  частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Євсеева А.А. щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2007 р. по 18.12.2019 р., здійсненого у виконавчому провадженні № 49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання  сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.07.2007 р. і до повноліття дитини.
В решті вимог  відмовлено.

  В апеляційній скарзі керівник  Селидівського міського  відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Харків)  просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. 
  В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи: так, судом не перевірено, і не взято до уваги, що заявник має заборгованість по сплаті аліментів, при цьому сума боргу на момент надходження виконавчого листа для виконання, вже складала 45118,26 грн..  Судом  не перевірено матеріали виконавчого провадження взагалі, і не прийнято до уваги, що заявник не надав належних та допустимих доказів погашення заборгованості. Так, надані ним квитанції до позову в адміністративний суд для оскарження дій державного виконавця, не мають об`єктивного підтвердження перерахування частини боргу стягувачу, оскільки такі обставини  перевірялися отримувачем аліментів  належним чином. Декілька квитанцій взагалі неможливо прочитати. 
Таким чином, державним виконавцем закон щодо боржника не порушено. 

  Представник ОСОБА_1 – адвокат Демченко О.О. надав відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, в якому зазначив, що ухвала суду є законною, просив залишити її без змін. Доводи відзиву щодо законності  ухвали суду першої інстанції базуються на обставинах, якими  він обгрунтовував скаргу на дії державного виконавця. 

    Стягувач ОСОБА_2   надала відзив на апеляційну  скаргу, доводи якої підтримала. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відому в задоволенні скарги ОСОБА_1 .. Вказує, що дії державного виконавця, направлені на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини, є законними, а боржник, напроти, ухиляється від сплати аліментів, злісно не виконує свої обов`язки, і не надав належних підтверджень погашення частини заборгованості, на які посилається в обгрунтування своєї позиції. 
   
В судове засідання суду апеляційної інстанції  представник  Селидівського міського  відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Харків)  Великоновосілківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений  належним чином, надав заяву  про розгляд справи без його участі. 

          Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.           

  Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 та його представника адвоката Демченка О.О., стягувача ОСОБА_2 , яка просила задовольнити скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Вирішуючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 заявляв про те, що  державному виконавцю він надав  документи  про сплату аліментів, які  спростовують  розрахунок державного виконавця. А Селидівський міський відділ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в свою чергу, надав довідку-розрахунок, в якій суд встановив  помилки при проведенні розрахунку. І при цьому  державним виконавцем не надано спростування щодо неправильності розрахунку. Оскільки суд не може брати на себе повноваження щодо проведення такого розрахунку чи перерахунку, що є обов`язком державного виконавця, то задовольнив скаргу частково: визнав дії державного виконавця стосовно проведення розрахунку заборгованості заявника по аліментам неправомірними, але відмовив у задоволенні скарги  в частині визначення розміру заборгованості, розрахованого боржником. 

Колегія суддів, перевіривши справу, не може погодитися із висновками суду. 

Зі справи вбачається, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1    на користь ОСОБА_2   аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку  щомісячно,  починаючи з 23.07.2007 року до повноліття дитини. 
На підставі вказаного рішення виданий виконавчий лист №2-1729-2007 від 09.10.2007 року. 
З матеріалів виконавчого провадження, наданих апеляційному суду разом з апеляційною скаргою виконавчої служби, дійсно  вбачається, що постановою головного державного виконавця Димитровського міського управління юстиції від 23 грудня  2015 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із звільненням боржника з місця роботи, що територіально підпорядковувався Димитровському ДВС. При цьому встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 становить 45118,26 грн.. 
ОСОБА_1 в апеляційному суді пояснював, що знав про обов`язок сплачувати аліменти, однак вважав, що підприємство утримує з нього необхідну суму на погашення таких зобов`язань, після звільнення не перевіряв, чи є в нього заборгованість, а сплачував суми в розмірі, який мав можливість виділити на аліменти. Також пояснив, що має аліментні зобов`язання перед іншою своєю дитиною, тому не перевіряв і не цікавився, на користь кого з стягувачів проводиться утримання аліментів, в яких розмірах, чи виконуються такі зобов`язання в повному обсязі. 
Заявник також пояснив, що виконавче провадження закінчено, тому він вважав, що може не платити аліменти в розмірі, визначеному судом, а сплачувати на власний розсуд.  
13.01.2016 року державним  виконавцем Селидівського  міського управління юстиції відкрито виконавче провадження для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , оскільки місце проживання боржника – місто Селидове. 
Вказана постанова була направлена поштою боржнику в той же день. 
18.01.2016 року ОСОБА_1 державний виконавець викликав до відділу для вирішення питання подальшої  сплати аліментів. 
Як вбачається з копії виконавчого провадження, державним виконавцем був виконаний ряд заходів для встановлення наявності майна боржника, з метою примусового виконання судового рішення ( т.2 а.с. 29-88)
У зв`язку із накладеними на нього обмеженнями, як на боржника, що має невиконані зобов`язання, 01.11.2019 року ОСОБА_1 надав пояснення державному виконавцю, що повідомлений про розмір заборгованості в сумі 141809 грн, зобов`язався погашати її по 40 грн на місяць. (т.2 а.с.89) 
ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця до начальника відділу Селидівського ДВС, вимагаючи скасувати постанови державного виконавця про обмеження, пов`язані із заборгованістю по аліментам, провести перерахунок боргу. 
Заявнику була надана відповідь, в якій його проінформовано про те, що станом на 05.10.2015 року заборгованість вже складала 45118,26грн, яка була обчислена Державним виконавцем Дмитровського ДВС; що розмір заборгованості станом на 01.11.2019 року в розмірі 123272,07 грн., а з урахуванням штрафних санкцій – 184908,11 грн.. (т.2 а.с. 94-96). Для проведення перерахунку боржнику було запропоновано надати документи, що підтверджують фактичну  сплату аліментів в іншому розмірі.  
Боржник оскаржив дії державного виконавця в судовому порядку. Як вбачається зі справи, ОСОБА_1 до суду   надав копії платіжних документів, частину  з яких неможливо прочитати. При цьому ОСОБА_2 заперечувала проти отримання сум 10000 грн, 8000 грн, 18000 грн. На підтвердження  заперечень стягувач надала суду відомості про те, що Селидівською «Укрпоштою» таких кватинцій в надходженні та зберіганні не виявлено. (т.2 а.с. 150). 
Будь-яких інших допустимих підтверджень належного   виконання аліментного обов`язку ОСОБА_1 суду не надав. 
При зверненні до суду заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця Селидівського ДВС щодо розрахунку заборгованості за період 23.07.2007 р. по 18.12.2019 р., з вимогами про перерахунок до виконавчої служби Димитровського ДВС заявник не звертався. 
З оскарженої ухвали суду вбачається, що судом першої інстанції досліджений розрахунок заборгованості по аліментам заявника станом на 05.05.2020 року, в якому суд виявив помилки, при цьому судом не зазначених характер помилок, і яке це має значення для вирішення скарги заявника. Суд виходив з того, що державним виконавцем не спростовані претензії ОСОБА_1 , однак матеріали виконавчого провадження не витребував, не перевіряв. 
Крім того,  оскаржувався розрахунок боргу за період до 18.12.2019 року, а не на 05.05.2020 року, чому суд також уваги не надав. 
Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Обов`язковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.
З урахуванням цього принципу рішення, постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 3.ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Згідно з ч.ч.1, 2, п.п. 19, 22 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
06.02.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесені  зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Отже, перевіривши доводи скарги заявника, матеріали справи, в тому числі  матеріали виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для задоволення скарги в частині визнання дій державного виконавця незаконними, є передчасним  і помилковим. 
Враховуючи встановлені  вище обставини,  норми матеріального і процесуального права, також наявність у боржника ОСОБА_1   заборгованості по аліментам, колегія суддів вважає, що  дії державного виконавця щодо виконання мір, направлених на примусове виконання  рішення суду про стягнення аліментів, в тому  числі проведення розрахунку заборгованості, який заявником не спростовано,  узгоджуються із вимогами ст.ст. 18, 71  Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі  статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 

Таким чином, враховуючи, що державний виконавець при виконанні дій по проведенню розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 діяв у відповідності до вимог закону, права боржника не порушував, і заявник іншого не довів,    колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення   скарги на дії  державного виконавця постановлена з порушенням норм процесуального і матеріального права, томі підлягає скасуванню. 

В частині відмови суду в задоволенні скарги про визначення судом суми заборгованості платника аліментів за його власним розрахунком ухвала суду ніким не оскаржується, тому не переглядається. 
           Згідно з частиною 1 статті 374  ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У зв`язку із скасуванням ухвали суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених  доводів про обгрунтованість скарги на дії державного виконавця,  колегія суддів ухвалює у справі нове рішення про відмову в задоволенні  скарги ОСОБА_1 ..  

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.376  ЦПК України, апеляційний суд 

                                                       П О С Т А Н О В И В:

    Апеляційну скаргу   Селидівського міського  відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м.Харків)   задовольнити.   
Ухвалу Селидівського  міського суду Донецької області від 02 червня  2020 року скасувати в частині   визнання  неправомірними дії щодо проведення  розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2007 р. по 18.12.2019 р., здійснений державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м.Харків) Євсеева А.А. у виконавчому провадженні №49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання  сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.07.2007 р. і до повноліття дитини, і в задоволенні скарги  ОСОБА_1 в цій частині – відмовити. 
      Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня  прийняття  і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти  днів  з  дня  складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Повний текст постанови складений 16 вересня   2020 року. 

          Судді                                                                            Є.Є. Мальцева

                                                                                                Т.І. Биліна  

                                                                                            І.П. Мироненко