ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2956/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Кобаля М.І,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Панченко Н.Д.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області  про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило:
    - визнати незаконним та скасувати рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.11.2018 вих. № 5338/10/10-13-11-02;
- зобов`язати Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць жовтень 2018 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 06.11.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ТОВ "Аніка" подано до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2018 року, втім, податковим органом відмовлено у прийнятті вказаної декларації, посилаючись в оспорюваному рішенні на те, що з 16.12.2016 ТОВ "Аніка" не є платником ПДВ, у зв`язку з чим не повинно подавати податкову звітність з ПДВ. Позивачем зазначено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17, яке набрало законної сили 28.12.2018, рішення відповідача про анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість визнано протиправним та скасовано.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року Адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо неприйняття   податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць жовтень 2018 року з додатками та доповненнями до неї; зобов`язано Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць жовтень 2018 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" документів від 06.11.2018.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління ДФС у Київській області (як правонаступник відповідача) подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Київській області вказує, що листом Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 06.11.2018 №5338/10/10-13-11-02 повідомлено позивача, що згідно 184.6 ст. 184 Податкового кодексу України ТОВ «Аніка» декларацію з ПДВ за жовтень 2018 подавати не повинно. Судом першої інстанції не взято до уваги та не надано правової оцінки доводам відповідача стосовно того, що  у зв`язку з тим, що позивач протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість відповідачем прийнято рішення від 16.12.2016 №299 про анулювання свідоцтва ПДВ, тобто на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, ТОВ "Аніка" не є платником ПДВ з 16.12.2016. У зв`язку з цим відповідач вважає позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення (листа) Києво-Святошинської ОДПІ від 06.11.2018 №5338/10/10-13-11-02 не підлягають задоволенню.
Також, апелянт звертає увагу на судову практику, а саме на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року по справі 810/5154/18, від 07 серпня 2019 року по справі 320/6407/18, від 07 серпня 2019 року по справі 320/6849/18 та від 25 жовтня 2018 року по справі №810/1702/18.
22.09.2020 від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ТОВ "Аніка" спростовує доводи апелянта.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" (ідентифікаційний код 33077997, місцезнаходження: 08152, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, Територія технікуму, будинок 16) зареєстроване як юридична особа 03.08.2004.
Як платник податків позивач взятий на податковий облік в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з 04.08.2004.
  06 листопада 2018 року ТОВ "Аніка" подано до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2018 року разом з додатками № 2, 3, 4, 5 і доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість, складеним на підставі та у порядку визначеному абзацом 2 пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу. Отримання вказаної декларації відповідачем підтверджується відміткою "отримано з попередженням про можливість невизнання" від 06.11.2018.
Листом від 06.11.2018 вих. № 5338/10/10-13-11-02 Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомлено позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Аніка" не є платником ПДВ з 16.12.2016.
Водночас відповідачем зазначено, що ТОВ "Аніка" не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ згідно пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України.
Вважаючи відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ за жовтень 2018 року незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси товариства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що :
- податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу;
- подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року в повній мірі відповідає вимогам статті 48 ПК України, у зв`язку з чим мала бути прийнята контролюючим органом як податкова звітність;
- податкова декларація ТОВ "Аніка" з податку на додану вартість за жовтень 2018 року за своєю формою відповідає вимогам, встановленим наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" (чинний на момент виникнення спірних відносин);
- рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №810/2420/17 рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.12.2016 № 299  визнано протиправним та скасовано як таке, що є протиправним з моменту його прийняття, а отже рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.12.2016 № 299 не може створювати негативних наслідків для позивача та бути підставою неприйняття податкової звітності підприємства.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Податкова декларація, розрахунок, звіт - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. (п. 46.1 ст. 46 ПК України)
Відповідно до положень п. 48.1-48.2 ст. 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час подання податкової декларації з ПДВ за жовтень 2018 року), податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Згідно з приписами п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Положеннями п. п. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України, встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.
Відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається ст. 49 Податкового   кодексу України.
Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до абзацу 1 пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;                 б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки (абз. 5 п. 49.3 ст. 49 ПК).
Пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, Києво-Святошинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області листом від 06.11.2018 вих. №5338/10/10-13-11-02 повідомлено позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Аніка" не є платником податку на додану вартість з 16.12.2016, а тому ТОВ "Аніка" не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2018 року згідно пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України.
16.12.2016 Києво-Святошинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було прийнято рішення № 299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка".
Згідно пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Згідно пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.
Відтак, проаналізувавши вищевказані положення законодавства, колегія суддів приходить висновку, що статтею 49 Податкового кодексу України передбачено вичерпний перелік дій, які зобов`язаний вчинити податковий орган у разі подання платником податків податкової декларації з ПДВ, а саме прийняти або відмовити у прийнятті податкової звітності.
При цьому, податковий орган не має повноважень щодо надання платнику податків  будь-яких роз`яснень щодо поданої ним податкової звітності з ПДВ.
Так, зокрема, податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування викладених норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 810/1570/16.
При цьому підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, згідно пункту 49.11 статті 49 ПК України, є виключно допущення платником податків порушень вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу при її заповненні, тобто відсутність в ній обов`язкових реквізитів.
Колегія суддів наголошує, що стаття 49 Податкового кодексу України не містить норми про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість в разі анулювання реєстрації платником ПДВ, зокрема, у вигляді відмови податкового органу прийняти податкову звітність.
Дослідивши лист Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.11.2018 вих. № 5338/10/10-13-11-02 встановлено відсутність відмови у прийнятті поданої ТОВ "Аніка" податкової декларації з ПДВ за жовтень 2018 року.
Так, у вказаному листі податковим органом, із посиланням на пункт 184.6 статті 184 Податкового кодексу України, лише повідомлено позивача, що ТОВ "Аніка" не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2018 року з огляду на анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
Колегія суддів наголошує на тому, що статтею 184 Податкового кодексу України визначено порядок та підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
Так, відповідно до пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо: а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов`язань у випадках, визначених цим розділом; б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов`язань із податку у випадках, визначених цим розділом; в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість; г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту; ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними; д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута; е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб`єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду; є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність; з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.
Згідно пункту 184.2 статті 184 Податкового кодексу України анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.
Анулювання реєстрації здійснюється на дату: подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.
Разом із цим, датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.
Контролюючий орган анулює реєстрацію особи як платника податку, що подав заяву про анулювання реєстрації, якщо встановить, що він відповідає вимогам пункту 184.1 цієї статті (п.184.3 ст.184 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 184.10 статті 184 Податкового кодексу України про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.
Згідно пункту 184.5 статті 184 Податкового кодексу України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.                                                           
Пунктом 184.6 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Отже, статтею 184 Податкового кодексу України визначено підстави для анулювання реєстрації платника податку, а не підстави для відмови у прийнятті податкової звітності.
Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність визначеної відповідачем норми законодавства, яка б надавала йому право не приймати податкову звітність позивача.
Втім, відсутність закріплених в Податковому кодексі України наслідків подання платниками податків податкових декларацій після анулювання реєстрації платником ПДВ має трактуватися виключно на їх користь.
Враховуючи зміст листа Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.11.2018 вих. №5338/10/10-13-11-02, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний лист не містить відмови у прийнятті поданої ТОВ "Аніка" податкової декларації з ПДВ за жовтень 2018 року.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази прийняття податковим органом відповідної податкової звітності ТОВ "Аніка", тобто  відповідачем не було вчинено жодної з дій, передбачених статтею 49 Податкового кодексу України, що свідчить про бездіяльність з боку відповідача.
Судом встановлено, що податкова декларація ТОВ "Аніка" з податку на додану вартість за жовтень 2018 року за своєю формою відповідає вимогам, встановленим наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" (чинний на момент виникнення спірних відносин).
Крім того, пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України не встановлює наслідків подання платником податків декларації з податку на додану вартість в паперовій, а не електронній формі, зокрема, що у прийнятті такої декларації може чи має бути відмовлено, у зв`язку з чим, враховуючи закріплене в пункті 49.10 статті 49 ПК України положення про заборону контролюючим органам відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, податкова інспекція за місцем обліку платника податків зобов`язана прийняти таку декларацію.
Також, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.12.2016 № 299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2018 повернуто апеляційну скаргу Києво-Святошинської об`єднаної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17.
Відповідно до частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Отже, на момент оформлення Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області листа від 06.11.2018 вих. №5338/10/10-13-11-02, Київським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 810/2420/17, яке набрало законної сили 14.09.2018.
Разом із цим, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17 рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.12.2016 № 299 визнано протиправним та скасовано як таке, що є протиправним з моменту його прийняття, а отже рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.12.2016 № 299 не може створювати негативних наслідків для позивача та бути підставою неприйняття податкової звітності підприємства.
Як вбачається з позовної заяви, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від   06.11.2018 вих. № 5338/10/10-13-11-02.
При цьому, у позовній заяві позивачем із посиланням на підпункт 49.12.2 пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України зазначено про те, що лист від 06.11.2018 вих. № 5338/10/10-13-11-02 є саме рішенням.
Однак, колегія суддів вважає, що в даному випадку лист Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 04.09.2018 № 4237/10/10-13-11-02 за своїм змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим відповідно до статті 49 Податкового кодексу України за результатом розгляду поданої ТОВ "Аніка" податкової декларації.
Щодо посилань позивача на підпункт 49.12.2 пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, то відповідно до вказаної норми у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.
Колегія суддів наголошує на тому, що дана норма Податкового кодексу України стосується випадків відмови контролюючого органу прийняти податкову звітність платника податків.
Втім, лист Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06.11.2018 вих. № 5338/10/10-13-11-02 не містить відмови у прийнятті податкової звітності з підстав, визначених статтею 49 Податкового кодексу.
Так, зокрема, вказаний лист носить інформаційний характер, а тому визнання його протиправним та його скасування не зумовлює наслідків для позивача та відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За таких обставин, ураховуючи, що подана позивачем податкова декларація з ПДВ за жовтень 2018 року відповідає вимогам статті 48 Податкового кодексу, а податковим органом не було вчинено дій, передбачених статтею 49 Податкового кодексу України щодо її прийняття, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо неприйняття податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць жовтень 2018 року з додатками та доповненнями до неї.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць жовтень 2018 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів, колегія суддів зазначає таке.
Згідно Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З урахуванням тієї обставини, що подана позивачем до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2018 року відповідає вимогам статті 48 Податкового кодексу України, що не було спростовано апелянтом, а також враховуючи, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період - календарний місяць жовтень 2018 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" документів від 06.11.2018.
Відтак, доводи апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки, викладені в постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року по справі 810/5154/18 та від 07 серпня 2019 року по справі 320/6407/18, від 07 серпня 2019 року по справі №320/6849/19 зроблені апеляційним судом на підставі інших обставин справи, адже спірні правовідносини в таких справах стосувалися періоду до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №810/2420/17 (14.09.2018); крім того, такі висновки не є обов`язковими для врахування в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         М.І. Кобаль 

                                                                                                        О.О. Беспалов