Постанова
Іменем  України 
17 червня 2020 року
м. Київ
справа № 748/1101/17
провадження № 61-8630св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Петрушина Людмила Михайлівна,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2017 року в складі судді Кухти В. О. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А., Харечко Л. К.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (до перейменування – війська частина – польова пошта НОМЕР_2 ) та просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиної Л. М. від 06 червня 2006 року про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 5 379, 24 грн та 277, 58 грн державного мита таким, що не підлягає виконанню. 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що в грудні 2016 року йому стало відомо, що на виконанні Ленінського відділу ДВС м. Харкова перебуває указаний вище виконавчий напис нотаріуса, вчинений на підставі довідки командира військової частини від 06 червня 2006 року про його грошові зобов`язання, які виникли внаслідок притягнення його до матеріальної відповідальності. 
Вказував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахувала, що дана сума заборгованості не рахувалася в бухгалтерській та фінансовій звітності військової частини, а тому не була безспірною. Також він не отримував пропозиції від нотаріуса щодо погашення заявлених військовою частиною вимог. До того ж виконавчий напис неодноразово повертався стягувачеві з мотивів відсутності майна а боржника, а отже його заборгованість перед відповідачем мала б бути визнана безнадійною. 
У зв`язку з наведеним вважав, що в нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з додержанням вимог законодавства, оскільки його вчиненого протягом трьох років з моменту виникнення права вимоги та на підставі довідки командира військової частини про суму заборгованості позивача, яка також рахувалася за ним у відповідній книзі грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 . 
При цьому суди вважали безпідставними посилання позивача на те, що нотаріус повинен був вчиняти виконавчий напис після спливу 30 днів з моменту одержання ним письмової вимоги про усунення порушень, зазначивши, що така вимога стосується порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, а в даному випадку мають місце деліктні, а не договірні зобов`язання.
Окрім цього суди зазначили, що не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, віднесення заборгованості до безнадійної, оскільки це не належить до підстав припинення зобов`язання, передбачених главою 50 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності в нього матеріальної відповідальності ґрунтуються на наказах командира військової частини, який був автором довідки про заборгованість, а відтак є зацікавленою особою.
Сума заборгованості, яка рахувалася за ним у книзі грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 за 2006 рік не є належним та допустимим доказом існування майнової шкоди та не підтверджує обставини спричинення її саме ним. Таким чином, суди вважали встановленою недоведену під час судового розгляду обставину.
Вважає, що саме записи бухгалтерського обліку та первинна документація є належним доказом майнової шкоди, щодо якої відповідач надіслав нотаріусу довідку, однак відповідач таких доказів не надав.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
04 травня 2018 року справа № 748/1101/17 надійшла до Верховного Суду.
Військова частина НОМЕР_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду               і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються          у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що 06 червня 2006 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиною Л. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 5 379, 24 грн непогашеної заборгованості та 277, 58 грн державного мита за вчинення виконавчого напису. 
Виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі довідки командира військової частини НОМЕР_1 № 404 від 06 червня 2006 року.
В цій довідці, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 наказами командира № 282 від 13 травня 2003 року; № 437 від 24 липня 2003 року; № 271 від 31 грудня 2003 року притягнутий до матеріальної відповідальності в розмірі 6 881, 31 грн. За час проходження служби було відшкодовано 1 502, 07 грн, стягнення припинено з причин звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України. Залишок непогашеної заборгованості складає 5 379, 24 грн. Така ж сума заборгованості рахувалася за позивачем і в книзі грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 за 2006 рік.
Пунктами 1, 4 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі – Положення), передбачено, що це положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і  призваними  на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. 
Відповідно до пункту 32 Положення на притягнутих до матеріальної  відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в  10-денний  термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.
Згідно із статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, яка діяла на час вчинення виконавчого напису(далі – Інструкція).
При цьому вказаним пунктом Інструкції визначено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком   документів,   за   якими   стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України (далі – Перелік).
Пунктом 7 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, подається довідка командира (начальника) військової частини про суму заборгованості, що підлягає стягненню.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
З огляду на наведене захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Як установили суди попередніх інстанцій, для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусу було надано довідку № 404, видану командиром військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2006 року, в якій зазначена сума заборгованості, що підлягає стягненню з позивача.
06 червня 2006 року на підставі поданої довідки приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиною Л. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача 5 379, 24 грн непогашеної заборгованості та 277, 58 грн державного мита за вчинення виконавчого напису.
Сума заборгованості 5 379, 24 грн підтверджена вищезазначеною довідкою, а тому не потребує додаткового доказування при вчиненні нотаріальної дії, оскільки є документом, який підтверджує безспірність заборгованості відповідно до пункту 7 Переліку.
Таким чином, установивши, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису надані необхідні документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а неправомірності вимог військової частини позивач не довів, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            
                                                                                                            С. О. Карпенко
                                                                        
                                                                                                            В. А. Стрільчук