Ухвала
1 липня 2020 року
м. Київ
Справа № 475/380/18
Провадження № 51-2979 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 , 
в с т а н о в и в:
Перевіривши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на відповідність ст. 427 КПК України, встановлено, що її подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Водночас, у касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 не наводить належних доводів, які були б підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції з огляду на положення ст. 438 КПК України. Так, потерпілий не вказує на конкретні порушення суду, які б істотно вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_5 . 
Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які відповідно до ст. 438 КПК Українине є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції. При цьому потерпілий просить надати доказам у справі іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі ст. 433 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
До того ж потерпілий, наводячи доводи щодо неправильного, на його думку, вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди та питання судового збору, не вказує, яким чином ці порушення можуть слугувати підставою для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції з урахуванням його змісту та з огляду на вимоги ст. 370 КПК України.
Окрім зазначеного, прохання скаржника до суду касаційної інстанції має бути сформульовано з урахуванням положень ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження цього суду за наслідками розгляду касаційної скарги. Так, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Натомість потерпілий просить скасувати вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
При повторному зверненні до суду скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущено цей строк. 
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху.
Встановити скаржнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – десять днів з дня отримання ним копії даної ухвали.
У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги її буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                             ОСОБА_3