КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                                             
Справа №752/25149/19
Провадження № 33/824/1307/2020                                                                                          Суддя 1 інстанції - Єсауленко М.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП                                                                                                Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
10 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями адвоката Скорика В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420,40 грн.
Постановою судді встановлено, що 27 листопада 2019 року о 04 год.  ОСОБА_1 по вул. Л. Толстого, 35-39 в м. Києві керувала транспортним засобом «Daewoo Matiz», н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1  відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України.
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Скорик В.М. подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення  в зв`язку з порушенням чинного законодавства судді Голосіївського районного суду м. Києва Єсауленко М.В. та закрити провадження по адміністративній справі № 752/25149/19, провадження № 3/752/448/20 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що  ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала, та пояснила, що оскільки о 04 год. 27 листопада 2019 року була дуже втомлена, а тому відмовилась їхати до лікаря-нарколога для проведення судово-медичної експертизи на предмет вживання алкогольних напоїв. Їй ніхто не роз`яснював про те, що якщо вона відмовиться проводити експертизу на предмет алкогольного сп`яніння, то в такому випадку суддя визнає її винною за ч.1 ст. 130 Кодексу адміністративне правопорушення. Спиртних напоїв до затримання її 27 листопада 2019 року вона не вживала, а везла на своїй автомашині двох подружок, які були в стані алкогольного сп`яніння, від яких був сильний запах алкоголю.
Також адвокат Скорик В.М. вказує на те, що ним 11 лютого 2020 року було подано до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва клопотання про закриття адміністративно справи відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП в зв`язку з тим, що з моменту скоєння адміністративного правопорушення пройшло більше двох місяців. Проте суддя Голосіївського районного суду міста Києва Єсауленко М.В., не видаляючись у нарадчу кімнату, в судовому засіданні оголосила про те, що клопотання адвоката Скорика В.М., яке підтримала ОСОБА_1 , залишає без задоволення.
Крім того, захисник, вказує на те, що 11 лютого 2020 року після 14 год. суддя Голосіївського районного суду міста Києва Єсауленко М.В., не виходячи в нарадчу кімнату, тобто грубо порушуючи чинне законодавство, оголосила про те, що ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Таким чином, на думку апелянта, постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва Єсауленко М.В. по адміністративній справі № 752/25149/19, провадження № 3/752/448/20 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу адміністративного правопорушення від 11 лютого 2020 року підлягає скасуванню.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 подано клопотання про закриття провадження у справі на п. 6 ст. 247 КУпАП, яке мотивовано тим, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року (в редакції від 20.12.2019року), відповідно до якого правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, з 1 липня 2020 року були віднесені до кримінальних проступків, а відповідна норма КУпАП, яка передбачала адміністративну відповідальність за такі діяння, втратила чинність у проміжку часу з 1 до 3 липня 2020 року, а відтак на переконання ОСОБА_1 , на правопорушення, що мали місце до 1 липня 2020 року та були передбачені ст. 130 КУпАП, поширюється дія Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», як такого, що скасовує відповідальність за адміністративні правопорушення, а тому відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
Захисником ОСОБА_1 - адвокатом Сініциною О.П. також подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, яке мотивовано тим, що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 27.11.2019 року, на день розгляду справи апеляційним судом адміністративне стягнення до неї не може бути застосоване, у зв`язку зі спливом строку його накладення, а провадження у справі щодо неї підлягає закриттю, оскільки на час ухвалення рішення апеляційним судом сплинув строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її захисників - Скорика В.М. та Сініциної О.П., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №287346 від 27 листопада 2019 року, відповідно до якого 27 листопада 2019 року о 04 год. 00 хв. ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Daewoo Matiz», н.з. НОМЕР_2 , по вул. Л. Толстого, 35-39 у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни (а.с.1);
-       у письмових поясненнях свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 27 листопада 2019 року по вул. Л. Толстого, 35-39 у м. Києві від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 2); 
-       на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 5), де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів так і медичному закладі.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , яка зазначила, що не погоджується з даним протоколом.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності,  виявлені працівниками поліції 27 листопада 2019 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася у присутності двох свідків.
Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечувала і сама ОСОБА_1 під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції, при цьому пояснила, що 27.11.2019 року близько 04 год. вона відвозила своїх подруг додому та була зупинена працівниками поліції. Під час спілкування з інспекторами поліції, останні повідомили їй, що вбачають ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували їй пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі. ОСОБА_1 пояснила, що вона дійсно, в присутності двох свідків відмовилася від проходження будь-якого огляду, оскільки перш за все, напередодні ввечері вживала алкогольні напої, а по - друге, не знала наскільки суворою є відповідальність за  таку  відмову.
Такі пояснення ОСОБА_1 повністю підтверджуються відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, з якого вбачається, що працівниками поліції було зупинено автомобіль марки «Daewoo Matiz». Інспектори поліції одразу повідомили водієві, що причиною зупинки стало те, що не працювала під світка заднього номерного знаку. Водієві було запропоновано надати посвідчення водія та документи на автомобіль. При спілкуванні з водієм, інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 , що у них є підозра, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки з салону автомобіля відчувається запал алкоголю, у зв`язку з чим їй було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Працівником поліції ОСОБА_1 було роз`яснено про те, що відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України на вимогу поліцейського вона зобов`язана пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або проїхати до лікаря-нарколога, а також може відмовитися від проходження будь-якого огляду, проте за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння відповідальність, передбачена ст. 130 КУпАП. В присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер» так і у лікаря-нарколога, проте вона відмовилася від проходження будь-якого огляду, у зв`язку з чим відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суддею суду першої інстанції під час розгляду справи належним чином з`ясовано обставини вчиненого правопорушення на підставі зібраних доказів в їх сукупності, що узгоджуються між собою і не мають протиріч. Жодних нових допустимих доказів, що давали б підстави для обґрунтованих сумнівів у вірогідності зібраних у справі доказів, апеляційному суду не надано.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника Скорика В.М. про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, а саме, не вихід суду за наслідками розгляду справи до нарадчої кімнати, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно ч. 1 ст. 283 та ч. 1 ст. 285 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
З наведеного вбачається, що Кодексом України про адміністративні  правопорушення не передбачений як обов`язковий етап в справі - вихід до нарадчої кімнати, в зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині не можуть свідчити про істотні процесуальні порушення, більш того, не можуть слугувати як підстава для закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАп 
З приводу клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження на підставі п.6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із скасуванням з 01 липня 2020 року для водіїв адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху (за ч. 1 ст. 130 КУпАП), згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, то воно не заслуговує на увагу та спростовується наступним.
Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" №720-IX від 17 червня 2020 року, передбачено низку змін, якими, зокрема, виключено ст. 286-1 КК України "Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" та повернуто попередню редакцію ст. 130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність.
З врахуванням наведеного, клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження на підставі п.6 ч. 1 ст. 247 КУпАП задоволенню не підлягає.
Що стосується клопотання адвоката Сініциної О.П. про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення ОСОБА_1 вчинено 27.11.2019 року, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік на ОСОБА_1 накладено постановою суду першої інстанції від 11.02.2020 року, що свідчить про те, що таке адміністративне стягнення було накладено на ОСОБА_1 в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП. А відтак, і в цій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і підстав для закриття провадження по справі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що просить захисник у клопотанні, апеляційний суд не вбачає.
Посилання захисника в клопотанні на конкретні рішення апеляційного суду є також безпідставними, оскільки в наведених в клопотанні рішеннях суд апеляційної інстанції, скасувавши з процесуальних підстав постанову районного суду, прийняв рішення про визнання певних осіб винними у вчиненні інкримінованих їм адміністративних правопорушеннях, проте, при накладенні адміністративного стягнення врахував те, що закінчилися строки накладення такого стягнення, тому провадження закрив на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.      
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що вона працює експедитором, автомобіль є єдиним джерелом доходу, і позбавлення права керування вплине на її матеріальний стан не можуть слугувати підставою для зміни постанови в частині накладеного адміністративного стягнення.
Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Скорика В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та клопотання адвоката Сініциної О.П. та ОСОБА_1 про закриття провадження у справі слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Скорика В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та клопотання адвоката Сініциної О.П. та ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає. 
               
Суддя  
Київського апеляційного суду                                                                  Л.І. Кепкал