ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" серпня 2020 р.           Справа№ 911/416/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пашкіної С.А.
суддів:            Дідиченко  М.А. 
          Буравльова  С.І. 
 
За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу           Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення           Господарського суду Київської області від 20.04.2020
у справі № 911/416/20 (суддя Карпечкін Т.П.)
за позовом           Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнетепломережа"
про          стягнення 8  583, 81 грн.

                                                  ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2020 у справі №911/416/20 в задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства Рокитянської районної ради Київської області «Рокитнетепломережа» про стягнення 8  583,81 грн. відмовлено повністю.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- отриманий від позивача природний газ використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії для підприємств, організацій та інших суб`єктів господарювання (крім бюджетних організацій та установ), що дає підстави суду зробити висновок, що відповідач є організацією, на яку поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії". Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що пеня, 3% річних та інфляційні нараховані позивачем на суму основного боргу, який відповідачем було погашено до набрання чинності    Законом. Отже, нараховані позивачем пеня, проценти річних та інфляційні нарахування, підлягають списанню згідно наведених приписів    Закону.
Не погоджуючись з рішенням, позивач   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області  від 20.04.2020 та задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:
- на момент прийняття рішення відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а тому не може бути учасником процедур, які визначені Законом "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., судді Буравльов С.І., Сітайло Л.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", справу № 911/416/20 призначено до розгляду на 04.08.2020.
Від відповідача (30.07.2020) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2020 залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що:
-пеня та 3% річних, нарахованих позивачем на заборгованість за природний газ, поставлений  відповідачу виключно для виробництва теплової енергії, погашена підприємством 25.02.2016, тобто до 30.11.2016 - набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, у справі №911/416/20 призначено повторний автоматизований розподіл.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 у справі № 911/416/20 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Буравльов С.І., Дідиченко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 колегією суддів у складі головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді:                Буравльов С.І., Дідиченко М.А. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2020 у справі №911/416/20.
В судове  засідання 04.08.2020 не зявились  представники сторін.
Враховуючи те, що позивач та відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обовязковою, неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін.
 Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи судовою колегією встановлено.
24.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством  "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем,  та Комунальним підприємством Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнетепломережа", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2011/15-КП-17 ( з Додатковими угодами), відповідно до  п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711210000, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.
Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).
Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 року по               31.12.2015 року газ обсягом до 10 тис. куб. м.
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5 договору).
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення (розділ  11 договору).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу протягом січня-березня 2015 року та листопада 2015 року природний газ на загальну суму 26  874,31грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу б/н від 31.01.2015 року на суму 7  661,64 грн., б/н від 28.02.2015 року на суму 5  933,47 грн., б/н від 31.03.2015 року на суму 4  533,46 грн., б/н від 30.11.2015 року на суму 8745,74 грн., які знаходяться в матеріалах справи.
Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.
Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий природний газ не оплатив, оплату за природний газ проводив з простроченням за наведені в розрахунку позову періоди. 
Позивач вважає, що хоча, станом на день звернення до суду відповідачем заборгованість погашена, однак прострочення оплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання.
У зв`язку з несвоєчасною оплатою природного газу позивач просить стягнути з відповідача на підставі п.7.2. договору 5058,13 грн. пені, 311,46 грн. 3% річних, 3 214,22 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період з 17.02.2015 року по  20.12.2015 року.
В матеріалах справи наявна довідка позивача по операціях відповідача за період з 01.11.2014 року по 30.11.2019 року за спірним договором, з якої вбачається, що оплата за отриманий природний газ здійснювалась відповідачем з порушенням строків, встановлених п.6.1 договору, а остаточний розрахунок відповідачем за спірними актами приймання-передачі природного газу було здійснено 21.12.2015 року.
Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського кодексу України, ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона  повинна вжити   усіх заходів, необхідних для належного         виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси    другої сторони    та збезпечення   загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання  є підставою для застосування    господарських санкцій, передбачених законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно з пунктом 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов  п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. 
Відповідно до п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону. 
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 договору). 
Водночас, 03.11.2016 року прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" (далі - Закон), який набрав чинності 30.11.2016 року.
Відповідно до ст. 2 цього Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частина 1 ст. 1 вказаного Закону, відносить до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, кредиторську заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ,    використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Частиною 1 ст.3 Закону встановлено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Частиною 3 ст. 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Доводи позивача в апеляціійн скарзі про те, що на момент прийняття рішення відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а тому не може бути учасником процедур, які визначені Законом "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки аналіз вищенаведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що застосування ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Матеріалами справи підтверджується те, що станом на 30.11.2016 року заборгованість у відповідача перед позивачем за отриманий природний газ була відсутня.
За умовами п. 1.2 укладеного між сторонами договору передбачено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).
Як вбачається з даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видами діяльності відповідач є постачальником пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Отже, отриманий від позивача природний газ використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії для підприємств, організацій та інших суб`єктів господарювання (крім бюджетних організацій та установ), що дає підстави суду зробити висновок, що відповідач є організацією, на яку поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що пеня, 3% річних та інфляційні нараховані позивачем на суму основного боргу, який відповідачем було погашено до набрання чинності    Законом.
Отже, нараховані позивачем пеня, проценти річних та інфляційні нарахування, підлягають списанню згідно наведених приписів  Закону, про що обгрунтованот зазанчено місцевим господарським судом, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених у справі 5  058,13 грн. пені, 311,46 грн. 3% річних, 3 214,22 грн. інфляційних, які нараховані в період і на заборгованість, яка погашена до набрання чинності    Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Щодо вимог відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Оскільки встановлено обставини про відсутність та недоведеність факту порушення прав позивача та, відповідно, підстав для вжиття заходів з метою їх захисту, місцевий господарський суд дійшов  обгрунтованого висновку про відсутність підстав і для застосування передбачених законом наслідків спливу позовної давності.
Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не  підлягає  задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2020 не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд,

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2020 у справі               №911/416/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/416/20 повернути до Господарського суду Київської області.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 05.08.2020

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна 

Судді                                                                                М.А. Дідиченко

                                                                                С.І. Буравльов