ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3267/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Сорочка Є.О. та Коротких А.Ю.,
за участю секретаря Лисенко І.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області до приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (відокремлений підрозділ "Черкаська ТЕЦ" приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно") про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,-

ВСТАНОВИВ:
Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області звернулось до суду з позовом до приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно (відокремлений підрозділ Черкаська ТЕЦ приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно), в якому просило суд застосувати заходи реагування до відповідача у вигляді заборони експлуатації баз відпочинку за адресами: Черкаська область, Черкаський район с. Сокирна, вул. Придніпровська, 50, с. Хрещатик, вул. Дачна 3, шляхом знеструмлення електроживлення, закриття всіх входів (із накладенням печаток) на вхідні двері і ворота до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідно до Кодексу цивільного захисту України та на виконання наказу Управління ДСНС України у Черкаській області від 22.08.2019 № 160, в період з 05.09.2019 по 05.09.2019 головним інспектором ЧМРВ У ДСНС України у Черкаській області Березневичем О.О. проведено позапланову перевірку приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» (відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно»).
За результатами позапланової перевірки складено акт № 544 від 05.09.2019, яким встановлені порушення Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697 (далі ППБУ), які створюють пряму та/або опосередковану загрозу життю та/або здоров`ю людей, а саме:
За адресою с. Сокирна, вул. Придніпровська, 50:
- немеханізованому пожежному ручному інструментові, розміщеному на об`єкті у складі комплектації пожежних щитів (стендів), не проведено періодичне обслуговування, яке включає такі операції: очищення від пилу, бруду та слідів корозії; відновлення фарбування з урахуванням вимог стандартів; виправлення ломів та суцільнометалевих гаків для виключення залишкових деформацій після використання (п. 3.14 Розділ ІІІ ППБУ);
- не укомплектовано пожежний щит, який знаходиться на території, згідно комплекту засобів пожежогасіння: вогнегасники - 3 шт.; ящик з піском (місткістю не менше 0,1 куб.м.) - 1 шт., покривало з негорючого теплоізоляційного матеріалу або повсті розміром 2x2 м. - 1 шт., гаки - 3 шт., лопати - 2 шт., ломи - 2 шт., сокири - 2 шт., (п. 3.11 Розділ І V ППБУ);
- на пожежних щитах (установлених поза приміщеннями) не забезпечено захист вогнегасників від потрапляння прямих сонячних променів (п. 3.13 Розділ V ППБУ);
- не проведено вогнезахисну обробку дерев`яних конструкцій горищних приміщень, (п. 2.5 розділ ІІІ ППБУ);
-приміщення обладнати автоматичною пожежною сигналізацією (п. 1.2 розділу V ППБУ;
- допускається встановлення електричних розеток на горючих основах в приміщеннях (п.1.17 розділ IV ППБУ);
- на об`єкті не розміщено інформацію про заходи безпеки та відповідну поведінку населення в разі виникнення аварії (п. З, ч. 1,ст. 20 КЦЗУ);
- не забезпечено всіх працівників засобами індивідуального захисту, органів дихання у разі застосування ядерної зброї та інших видів зброї масового знищення проти України в умовах воєнного стану з розрахунку 1 фільтрувальний протигаз та 1 респіратор на одну особу та додатково два відсотки загальної кількості працюючого персоналу (п. 2, ч. 1, ст. 20, КЦЗУ);
За адресою: с. Хрещатик, вул. Дачна, 3:
- на немеханізованому пожежному ручному інструментові, розміщеному на об`єкті у складі комплектації пожежних щитів (стендів), не проведено періодичне обслуговування, яке включає такі операції: очищення від пилу, бруду та слідів корозії; відновлення фарбування з урахуванням вимог стандартів; виправлення ломів та суцільнометалевих гаків для виключення залишкових деформацій після використання (п. 3.14 Розділ ІІІ ППБУ);
- не укомплектовано пожежний щит, який знаходиться на території, згідно комплекту засобів пожежогасіння: вогнегасники - 3 шт.; ящик з піском (місткістю не менше 0,1 куб.м.) - 1 шт., покривало з негорючого теплоізоляційного матеріалу або повсті розміром 2x2 м. - 1 шт., гаки - 3 шт., лопати - 2 шт., ломи - 2 шт., сокири - 2 шт., (п. 3.11 Розділ ІV ППБУ);
- на пожежних щитах (установлених поза приміщеннями) не забезпечено захист вогнегасників від потрапляння прямих сонячних променів (п. 3.13 Розділ V ППБУ);
- не проведено вогнезахисну обробку дерев`яних конструкцій горищних приміщень, (п. 2.5 розділ ІІІ ППБУ);
-приміщення обладнати автоматичною пожежною сигналізацією (п. 1.2 розділу V ППБУ;
-допускається встановлення електричних розеток на горючих основах в приміщеннях (п.1.17 розділ IV ППБУ);
- на об`єкті не розміщено інформацію про заходи безпеки та відповідну поведінку населення в разі виникнення аварії (п.3, ч.1, ст.20 КЦЗУ); 
- не забезпечено всіх працівників засобами індивідуального захисту, органів дихання у разі застосування ядерної зброї та інших видів зброї масового знищення проти України в умовах воєнного стану з розрахунку 1 фільтрувальний протигаз та 1 респіратор на одну особу та додатково два відсотки загальної кількості працюючого персоналу (п.2, ч.1, ст.20, КЦЗУ). 
Зауваження або заперечення до проведеного позапланового заходу та складеного акта перевірки з боку суб`єкта господарювання не надходили. 
За наведених обставин Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області звернулось до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наявні порушення вимог пожежної і техногенної безпеки, допущені відповідачем на момент проведення перевірки та, відповідно, існування підстав для застосування заходів реагування з метою усунення небезпеки заподіяння шкоди життю та здоров`ю людей.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. 
В силу вимог ч.7 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.  
Відповідно до ст.1 Кодексу цивільного захисту України, цей Кодекс регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.
Статтями 64, 65, 66 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до чинного законодавства.
Згідно зі ст.67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що позивач, як територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, уповноважений здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки.
Частинами 1-2 ст.68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст.70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Разом з тим, згідно ст.69 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови, зокрема, з питань пожежної безпеки у разі, поміж іншого, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами, та з питань техногенної безпеки.
У рамках проведеної Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуації у Черкаській області перевірки було встановлено 16 порушень.
Відповідач наголошує на тому, що ним усунуто переважну більшість порушень, зафіксованих в акті перевірки, разом з тим, як вірно враховано судом першої інстанції, відповідачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували усунення всіх порушень.
При цьому, встановити факт усунення відповідачем виявлених під час перевірки порушень можна виключно шляхом проведення нової перевірки та оформлення її результатів.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 19 вересня 2019 року по справі №826/19328/16 та від 19 листопада 2019 року по справі №580/31/19, необхідним є усунення всіх виявлених порушень, які фіксуються у відповідному акті за результатами перевірки, а підставами для застосування заходів реагування, як крайнього тимчасового заходу впливу на порушника, повинні бути факти не усунення саме тих порушень, які окремо чи у своїй сукупності створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
Щодо доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі про те, що порушення встановлені за результатами перевірки не становить жодної реальної загрози життю та здоров`ю людей, колегія суддів зазначає наступне.
Поняття «загроза життю та/або здоров`ю людини» є оціночним поняттям, який лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.
Так, згідно з п. 24 ч.1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.
Відповідно до вимог пункту 3.1 Національного класифікатору ДК 019:2010 «Класифікатор надзвичайних ситуацій», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року № 457 (далі - Класифікатор) «надзвичайна ситуація - порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території чи об`єкті на ній або на водному об`єкті, спричинене аварією, катастрофою, стихійним лихом чи іншою небезпечною подією, зокрема епідемією, епізоотією, епіфітотією, пожежею, що призвело (може призвести) до виникнення великої кількості постраждалих, загрози життю та здоров`ю людей, їх загибелі, значних матеріальних утрат, а також до неможливості проживання населення на території чи об`єкті, ведення там господарської діяльності".
У відповідності до п. 26 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, небезпечним чинником є складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.
Відповідно до визначення ДСТУ 2272-06 «Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять» небезпечним чинником пожежі є прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опечення, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи загибелі людей та (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. До небезпечних факторів пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.
Згідно з вимогами пункту 33 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
Отже, пожежі відносяться до надзвичайних ситуацій, а загроза життю та здоров`ю людей виникає як при наявності порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, так і за наявності інших порушень по нездійсненню заходів щодо захисту людей від наслідків такого порушення, що підвищують ризик виникнення пожеж та шкідливого впливу небезпечних чинників при пожежі, яка уже виникла.
Таким чином, підставами для застосування заходів реагування в першу чергу є наявність встановлення порушень вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей. 
Колегія суддів вважає що відсутність системи пожежної сигналізації не дає змоги оперативно загасити або обмежити розповсюдження полум`я на ранній стадії виникнення пожежі, сприяє беззахисності людини перед небезпечними факторами пожежі та призводить до безперешкодного розповсюдження пожежі по будівельним конструкціям, їх руйнації, створюючи загрозу життю та здоров`ю людей. Невідповідність конструктивних елементів протипожежним вимогам, відсутність їх вогнезахисної обробки створює перешкоди під час евакуації людей та гасіння пожежі, а також сприяє інтенсивному розповсюдженню полум`я, оскільки вони не мають нормативно встановлених меж вогнестійкості та меж поширення вогню по ним.
При цьому, відсутність належного фінансування не звільняє відповідача від виконання ним імперативних норм протипожежного законодавства. Чинне законодавство не ставить в залежність необхідність в застосуванні заходів реагування від наявності чи відсутності бюджетних коштів (фінансової спроможності) відповідача та не може бути підставою для відкладення вжиття заходів щодо усунення факторів небезпеки життю, здоров`ю громадян.
Доводи апелянта обґрунтовані відсутністю необхідності проведення вогнезахисної обробки будинків баз відпочинку, оскільки останні відносяться до V ступеню вогнестійкості, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем жодних доказів суду не надано. 
Також, колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює посилання апелянта на п. 5.5 ДБН В.2.5-56-2014 «Системи протипожежного захисту» яким установлено, що не підлягають обладнанню системами пожежної сигналізації окремо розташовані застраховані одноповерхові наземні об`єкти громадського призначення площа яких незалежно від їх ступеня вогнестійкості не перевищує 100 кв.м., з огляду на те, що з копії Інвентарної картки обліку основних засобів, Витягу з технічного звіту, копії Договору страхування майна від 25 листопада 2019 року, що були надані до суду апеляційної інстанції, не є можливим встановити зазначені відповідачем обставини.
Так, наведені документи не містять повний перелік будівель баз відпочинку за адресою: с. Сокирна, вул. Придніпровська, 50 та с. Хрещатик, вул. Дачна, 3, а також повну інформацію щодо їх розташування, поверховість будинків, площу та страхування зазначеного майна.  
Отже, відповідачем не спростовано факту виявлених порушень та обов`язку дотримуватися правил пожежної і техногенної безпеки.
За наведених обставин є вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО" залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: 

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2020 року.