ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 вересня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11208/19
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/949/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Чернігівська міська рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Багатопрофільне приватне підприємство «ПОЗИТИВ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та свідоцтва про право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 15 червня 2020 року.
                                   У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Чернігівської міської ради, в якому просив  визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської міської ради п`ятдесят третьої сесії шостого скликання від 07 жовтня 2015 року  про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0800га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 7410100000:02:051:0044), а також скасувати свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку, серія та номер 46102142 від 22 жовтня 2015 року, видане ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
У мотивування заявлених вимог зазначав, що 04 серпня 1995 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_1 набув права власності (прийняв у дар) незакінчений будівництвом, але не зданий в експлуатацію жилий будинок з надвірними будівлями, процент зносу становив 10%, процент готовності – 100% у АДРЕСА_1 . Посилався на те, що не здійснив реєстрацію будинку, як того вимагали норми чинного на той час ЦК УРСР, через  наявність незакінченого будівництвом будинку за цією адресою. За усною домовленістю з ОСОБА_2 , останній залишився зареєстрованим по АДРЕСА_1 . Указував, що з дозволу Чернігівської міської ради побудував ще один будинок на указаній земельній ділянці, проте дізнався, що ОСОБА_2 набув право власності на неї на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 2015 року Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції. Позивач зазначає, що відповідач подав до органу місцевого самоврядування технічну документацію на будинок, який вже був знесений, увівши таким чином в оману Чернігівську міську раду та землевпорядну організацію, що потягло за собою прийняття 07 жовтня 2015 року протиправного рішення про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 , та на якій знаходиться належне позивачу нерухоме майно.
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір дарування незакінченого будівництвом, але не зданого в експлуатацію жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , що був укладений 04  серпня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Пилипенко Н.С. державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-69-19. 
Заявлені вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що оспорюваний договір є фіктивним. Указував, що укладаючи договір, не мав наміру відчужувати безоплатно у власність ОСОБА_1 своє єдине житло, як і ОСОБА_1 не мав наміру набути це майно у власність. Посилався на те, що з 1971 року по теперішній час постійно проживає у будинку, а ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, які б підтверджували прийняття майна у дар, а також реалізації обов`язків, передбачених даним договором щодо завершення будівництва будинку та здачі його в експлуатацію, реєстрації будинку відповідно до ст. 227 ЦК УРСР. ОСОБА_2 указує на те, що саме він займався добудовою будинку, проведенням його поточних ремонтів, усуненням порушень законодавства щодо газопостачання.
Ухвалою від 21 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова об`єднав в одне провадження позов ОСОБА_1 та зустрічний позов  ОСОБА_2 .
Рішенням від 05 червня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав незаконним та скасував п.1.20 рішення Чернігівської міської ради п`ятдесят третьої сесії шостого скликання від 07  жовтня 2015 року про затвердження технічної документації та передачі у власність безоплатно земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 площею 0,0800 га (кадастровий номер 7410100000:02:051:0044).
Скасував свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 46102142 від 22  жовтня 2015 року видавник: реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції на земельну ділянку площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 7410100000:02:051:0044, видане на ім`я ОСОБА_2 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.
Додатковим рішенням від 01 липня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова компенсував за рахунок держави ОСОБА_1 в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у сумі 1536,80 грн, сплачений у сумі 768,40 грн згідно з квитанцією від 27  вересня 2019 року та 768,40 грн, сплачених згідно з квитанцією від 15 жовтня 2019 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 за договором дарування придбав у ОСОБА_2 майно, яке не мало статусу будівлі або споруди, тому при вирішенні питання щодо прав на земельну ділянку суд помилково застосував норми ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, які до того ж не були чинними на час виникнення спірних  правовідносин. 
ОСОБА_2 указує на те, що після укладення договору дарування ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, що свідчили б про прийняття ним предмету договору дарування у власність, зокрема, не здійснював добудову цього будинку, а також здачу його в експлуатацію. ОСОБА_2 , знаючи, що оспорюваний договір був укладений без наміру створення юридичних наслідків, що були передбачені його умовами, за свої кошти закінчив будівництво спірного будинку та зареєстрував право власності на нього. Указане, на думку відповідача, свідчить про те, що договір дарування від 04  серпня 1995 року фактично не відбувся, є неукладеним, оскільки передача предмету договору від дарувальника до обдарованого не здійснювалася. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 не мав та не має будь-яких прав на спірну земельну ділянку, а тому його позовні вимоги є безпідставними.
Наголошує на тому, що суд залишив поза увагою доводи відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому Чернігівська міська рада посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення оскільки останнє з 13 жовтня 2015 року перебуває у вільному доступі на офіційному веб–сайті Чернігівської міської ради.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не погоджуючись з її доводами, просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2020 року залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що у лютому 2015 року ОСОБА_2 подав заяву до міського голови м. Чернігова про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0800 га в АДРЕСА_1 . Разом з указаною заявою, ОСОБА_2 надав правовстановлюючі документи на будинок, який був знесений, та станом на 26 травня 1995 року в технічному паспорті не значився, після чого 27 квітня 2015 року Чернігівська міська рада надала дозвіл відповідачу на розроблення технічної документації із землеустрою. При цьому, підставою для складання документації став витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно № 3389904 від 19 лютого 2015 року, в якому були відсутні відомості щодо наявності нерухомого майна. На момент реєстрації речових прав на нерухоме майно (права власності на будинок) ОСОБА_2 подав документи на будинок за адресою: АДРЕСА_1   по земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення  представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при складанні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0800 га в АДРЕСА_1 не був врахований укладений у 1995 році договір дарування нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції указав про недоведеність заявлених вимог. Районний суд констатував, що реєстрація місця проживання та фактичне проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 не може достеменно доводити той факт, що договір дарування від 04  серпня 1995 року є мнимою угодою, укладеною без наміру створення юридичних наслідків.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що 05 липня 1971 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , який складається з будинку, житлова площа якого становить 33,3 кв. м, та сарая. Договір посвідчений держаним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І. і зареєстрований за № 1-6074  (т.1 а.с. 12-13).
Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Деснянського районної ради народних депутатів м. Чернігова №146 від 10 липня 1995 року «Про індивідуальне будівництво» дозволено ОСОБА_2 будівництво сараю, гаражу з лазнею і кімнатою відпочинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 28).
04 серпня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у дар незакінчений будівництвом, але не зданий в експлуатацію жилий будинок з надвірними будівлями, процент зносу становить 10% і процент готовності становить 100%, що знаходиться в АДРЕСА_1 . З надвірних будівель наявні: Б-сарай, В-І – сарай, навіс – ВІ-І, туалет – Г-I, огорожа № 1-2. Указаний договір посвідчений Пилипенко Н.С. державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 1-3919 (т. 1 а.с. 26-27).
23 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Чернігівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,080 га в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 92). У заяві  зазначено, що додатками до неї є : копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копія кадастрового плану та схума розміщення земельної ділянки по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Новій в адміністративних межах Чернігівської міської ради, правовстановлюючі та інші документи.Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.0800 га у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.  105-121) містить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 19 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 115), відповідно до якого станом на дату формування витягу відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.   
Згідно з витягом із рішення Чернігівської міської ради п`ятдесятої сесії шостого скликання від 27 квітня 2015 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0800 га (т.1 а.с.163 зворот).
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Чернігівської міської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,0800 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.104).
Пунктом 1.20 рішення Чернігівської міської ради п`ятдесят третьої сесії шостого скликання від 07 жовтня 2015 року затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_2 у власність безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га (кадастровий номер 7410100000:02:051:0044) (т. 1 а.с. 119).
22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,08 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 7410100000:02:051:0044 (т. 1 а.с. 174).
9 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 187) – житловий будинок загальною площею 116,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з рішення виконкому Чернігівської міської ради від 18 січня 2016 року № 13 (т. 1 а.с. 189)  виконавчий комітет міської ради вирішив присвоїти поштову адресу, в тому числі, власній земельній ділянці  кадастровий номер 7410100000:02:051:0044, загальною площею 0,08 га та власному житловому будинку, загальною площею 116,4 кв. м з господарськими будівлями  ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (будівельна адреса) АДРЕСА_2 ).
Звернувшись з позовом про визнання протиправним та скасування рішення та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 зазначав, що оспорюване рішення приймалось на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , виготовленої без урахування договору дарування від 04 серпня 1995 року.
Згідно з приписами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу; організація землеустрою.
Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України).
У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 1 ст. 123 ЗК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок  складаються у разі зміни цільвого призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Частиною 1 статті 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
  Відповідно ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в ред.. від 18 грудня 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
За змістом п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь  у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, що була чинною на час виникнення спірних відносин, Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в  межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державнм, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинку і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. 
Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. 
Статтею 243 ЦК УРСР визначено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.
За положеннями ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зі змісту заяви ОСОБА_2 , поданої до Чернігівської міської ради у лютому 2015 року, вбачається, що заявник просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,080 га в АДРЕСА_1 . До заяви ОСОБА_2 не було додано договір дарування від 04  серпня 1995 року (т. 1 а.с. 92).
27 квітня 2015 року рішенням Чернігівської міської ради п`ятдесятої сесії шостого скликання надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0800 га (т.1 а.с.163 зворот).
На замовлення ОСОБА_2 , Багатопрофільне приватне підприємство «ПОЗИТИВ» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0800 га в АДРЕСА_1 . Із пояснювальної записки вбачається, що підставою для складання документації був витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно №3389904 від 19.02.2015, рішення 50 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 27.04.2015 (т.1 а.с.105-118).
При цьому, згідно із витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно № 3389904 від 19 лютого 2015 року відомості щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ,  відсутні (т.1 а.с.154).
У подальшому, пунктом 1.20 рішення Чернігівської міської ради п`ятдесят третьої сесії шостого скликання від 07  жовтня 2015 року затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_2 у власність безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га (кадастровий номер 7410100000:02:051:0044) (т. 1 а.с. 119).
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , правильно зазначив, що при складанні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0800 га в АДРЕСА_1 не був урахований укладений у 1995 році договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 нерухоме майно, яке розташоване на зазначеній земельній ділянці. 
Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про хибність висновків суду першої інстанції щодо переходу до ОСОБА_1 права на земельну ділянку разом з переходом права на незакінчений будівництвом будинок, зважаючи на таке.
Апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1   про те, що за чинним на час укладення договору дарування законодавством позивач не міг зареєструвати будинок через те, що останній не був закінчений будівництвом. Питання подальшого закінчення будівництва і введення (або невведення) будинку в експлуатацію залежить від волі його власника. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у введенні в експлуатацію будинку зацікавлений не був, оскільки збудував на спірній земельній ділянці інший будинок, що видно з технічної документації за 2000 рік.
Проте, на думку колегії суддів, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що незакінчений будівництвом будинок, що був предметом договору дарування, є спорудою, яку не можна відокремити від земельної ділянки, а отже до позивача перейшло право на неї разом з правом на набуту нерухомість. 
Суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що незакінчений будівництвом будинок не може вважатись спорудою, а являється матеріалами і обладнанням, використаними в процесі будівництва, виходячи з того, що таке правове визначення було введено ст. 377 ЦК України, що набрав чинність лише з 2004 року, тобто такий правовий статус недобудованого майна законодавчо не був визначений при укладенні сторонами договору дарування. 
При цьому, після набуття у власність ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 отримав право власності на житловий будинок, розташований на цій ділянці, але з адресою: АДРЕСА_1 і в подальшому змінив поштову адресу саме земельної ділянки на аналогічну. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування п.1.20 рішення Чернігівської міської ради п`ятдесят третьої сесії шостого скликання від 07 жовтня 2015 року узгоджується з матеріалами справи і відповідає положенням земельного законодавства, що регулює надання земельних ділянок громадянам у власність.
Районним судом також ґрунтовно скасовано свідоцтво про право власності, видане 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7410100000:02:051:0044.
Посилання відповідача на те, що судом не було взято до уваги доводи відзиву на позовну заяву Чернігівської міської ради щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності в частині вимог про визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався лише у 2019 році, доказів протилежного сторонами не надано.
Звернувшись із зустрічним позовом про визнання договору дарування від 04 серпня 1995 року недійсним, ОСОБА_2 зазначав, що оспорюваний договір є фіктивним, укладений без наміру створення юридичних наслідків.
Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).
Відповідно до змісту цієї норми суд повинен встановити факт домовленості сторін про укладення 04 серпня 1995 року угоди про людське око, тобто факт наявності волі обох сторін на укладення саме такої угоди і тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, проте матеріали справи не містять доказів таких обставин.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на час укладання договору дарування житловий будинок по АДРЕСА_1 був незакінченим будівництвом, у зв`язку з чим не був зареєстрований ОСОБА_1 . Зазначене спростовує доводи ОСОБА_2 про те, що відповідач не мав наміру реалізувати обов`язки передбачені цим договором. Про намір створення юридичних наслідків за оспорюваним договором  свідчить, на думку колегії суддів, також та обставина, що ОСОБА_1   з дозволу Деснянської районної ради збудував на спірній земельній ділянці ще один будинок.  
Ураховуючи, що спірна споруда є нерухомістю і договір дарування був посвідчений нотаріально, суд вважає хибними доводи зустрічного позову про те, що ОСОБА_1 право власності не набув, оскільки передача майна обдарованому не відбулась.
З`ясувавши усі обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач за зустрічним позовом не надав суду переконливих доказів, які б підтвердили наявність обставин, передбачених ст. 58 ЦК УРСР, для визнання договору дарування недійсним.  Лише реєстрація місця проживання та фактичне проживання ОСОБА_2 у недобудованому і незданому в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 не може бути достатньою підставою для визнання правочину недійсним. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надав, а судом такі докази та обставини не встановлені.
Посилання ОСОБА_2 на те, що договір дарування є фіктивним, є безпідставним, оскільки оспорюваний договір дарування був укладений до 01 січня 2004 року, тому до нього мають застосуватися норми ЦК УPCР, а отже він не може оскаржуватися з підстав, які не були передбачені законодавством, чинним на момент його укладання. 
Хибне застосування судом першої інстанції положень ст. 377 ЦК України в ред. 2004 року)  та ст. 120 Земельного кодексу України (в ред.  2001 року) не призвело до неправильного вирішення спору.
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.      
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
      
                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 червня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року. 

Головуюча:                                                     Судді: