КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Андрейчук Т.В.
Єдиний унікальний номер справи № 756/4224/19
Апеляційне провадження № 22- ц/824/7354/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
01 вересня   2020 року                                                                                  м. Київ                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді     - Мережко М.В.,
суддів                           -Савченка С.І.,Верланова  С.М.
секретар                       -Тютюнник О.І.
 
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві   цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу  Оболонського   районного суду  м. Києва  від  20 березня 2020 року  у  справі за  заявою ОСОБА_1   про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, стягувач  ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександр  Олександрович. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -
 
В с т а н о в и л а :
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва  від 12 листопада 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   заборгованість  за договорами позики в сумі 11 000 доларів США та 10 000  доларів США, судовий збір в сумі 5665.85 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Представником позивача 15 січня 2020 року отримано  три виконавчі листи. 
У березні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення (т.1 а.с. 76-106).
ОСОБА_1 11 березня 2020 року звернулася із заявою  про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Одночасно у заяві просила зупинити стягнення за виконавчими  листами (т.1 а.с. 119-122).
Ухвалою  судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року зупинено виконання за виконавчими документами, виданими на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року.
ОСОБА_1 зазначала, що виконавчі листи не відповідають вимогам Закону України «Про ви конаюче провадження», зокрема не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків та серія та номер паспорта боржника, що в свою чергу не дає можливості приватному виконавцю вірно ідентифікувати боржника. Як стверджувала заявник, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Хорішком О.О. допущено порушення положень чинного законодавства при здійсненні виконавчих проваджень №61050340, №61050474, №61050501 з виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №756/4224/19, просила визнати виконавчі листі такими ,що не підлягають виконанню.
Представник ОСОБА_2 подав заперечення  щодо  заяви , в якому зазначив, що в самому заочному рішенні  були вказані реквізити сторін , зокрема і номера платників податків. Так само  вказані реквізити були зазначені і виконавчих листах , виданих  судом на підставі яких приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Хорішком О.О. 23 січня 2020 року відкрито виконавчі провадження №61050340, №61050474, №61050501, які об`єднані у зведене виконавче провадження №61061059.
 Ухвалою Оболонського  районного суду  м. Києва  від  20 березня 2020 року   у задоволенні заяви   відмовлено. Поновлено  виконання за виконавчими  документами  у виконавчих  провадженнях №61050340, №61050474, №61050501, які об`єднані у зведене виконавче провадження №61061059.
  Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати  ухвалу  суду, посилаючись на  порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про  задоволення  заяви. В апеляційній скарзі зазначала,  що судом  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для вирішення справи, не взяв до уваги  доводи заявника.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно  повідомлені про день та час розгляду справи на 06 серпня 2020 року, 01 вересня 2020 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін   не надходило. Від   ОСОБА_1   надійшло клопотання  до апеляційного суду про відкладення розгляду справи у зв`язку із її відсутністю у м. Києві. Разом з тим, матеріали справи містять розписку адвоката Йосипова  А.А., представника ОСОБА_1 , згідно якої він 26 серпня 2020 року  отримав судову повістку про розгляд справи 01 вересня 2020 року. Відповідно до вимог ЦПК України, вручення  судової повістки представникові учасника справи  вважається  врученням повістки  і цій особі (ч.5 ст. 130 ЦПК України), а відтак ОСОБА_1 вважається такою ,що повідомлена про день  та час розгляду справи, клопотання не підлягає задоволенню. Відсутні підстави вважати  причини неявки ОСОБА_1 та її представника  до суду поважними.        
    Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
   Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга  не   підлягає задоволенню   з таких підстав
Відповідно до ст. 14 ЦПК України  судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. 
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".   
Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
  Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
  Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.
 Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:
- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);
- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;
- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;
- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;
- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;
- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
 Судом  першої інстанції встановлено , що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у справі №756/4224/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 08 серпня 2018 року у сумі 11 000 доларів США, борг за договором позики від 07 грудня 2018 року у сумі 10 000 доларів США, а також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 5665,85 грн.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №756/4224/19 набрало законної сили, а тому на його виконання 15 січня 2020 року Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи №756/4224/19.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. від 23 січня 2020 року відкриті виконавчі провадження №61050340, №61050474, №61050501 з виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №756/4224/19. Цього ж дня указані виконавчі провадження об`єднані приватним виконавцем у зведене виконавче провадження, якому присвоєно номер 61061059.
Також 23 січня 2020 року постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. накладено арешт на грошові кошти та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. від 26 лютого 2020 року здійснено опис та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , призначено відповідальним зберігачем майна ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання  виконавчих листів  такими ,що не підлягають виконанню, просила суд зупинити стягнення на підставі виконавчих листів №756/4224/19, виданих 15 січня 2020 року Оболонським районним судом м. Києва, покликаючись на п. 2 ч. 1 ст.  34 та п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19 березня 1997 року (п. 40). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29 червня 2004 року зазначає, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Розділом VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України регламентовано порядок звернення до суду із скаргою, якщо сторони виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, та порядок розгляду цих скарг.
Відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши 22 серпня 2018 року цивільну справу № 471/283/17ц (провадження № 61-331св18) за скаргами на бездіяльність державного виконавця Братського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16ц (провадження № 61-32698св18), прийнятій колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд посилався на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-62цс14 від 25 червня 2014 року, у якій ідеться про те, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.
Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.
Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів. Саме тому судова практика складається таким чином, щоб судове рішення було виконано якомога швидше.( Постанова ВС 22 серпня 2018 року справа № 471/283/17-ц, Постанова ВС 27 грудня 2018 року справа № 469/1357/16-ц) 
З копій виконавчих документів,  наявних  в матеріалах справи , вбачається , що у вказаних документах зазначений реєстраційний номер облікової картки платника податків як боржника, так і стягувача ( т,1 а.с. 149-152) .
ОСОБА_1 із заявами про виправлення помилок у виконавчому  листі  не зверталася.    
 Процесуальні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» на нормам ЦПК України для визнання  виконавчого  листа, виданого за заочним  рішенням Оболонського   районного суду  м. Києва   від  12 листопада 2019 року, такими, що не підлягають виконанню, відсутні.
Правильним і  об`єктивним є висновок суду, що  наведені  ОСОБА_1   підстави для визнання  такими ,що не підлягають виконанню  виконавчі листи , видані на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року  є очевидно необґрунтованими, а тому заява  не підлягає задоволенню. 
Таким чином, розглянувши справу в межах заяви, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та  інтересів  юридичних осіб, інтересів держави,  суд дійшов  вірного висновку   про відмову у задоволенні заяви.
 Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.   
Ухвалу  Оболонського районного суду  м. Києва від 20 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і, відповідно до п.2    ч. 1 ст. 389 ЦПК України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2020 року.

Головуючий
 
Судді