ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2020 р.           Справа№ 910/17748/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Скрипки  І.М. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс»
на рішення                     Господарського суду міста Києва від 25.02.2020
у справі                     №910/17748/19 (суддя Ломака В.С.)
за позовом               Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс»
до                                   Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Бері Гранде»
про                                   стягнення 82  121,33 грн

        В С Т А Н О В И В : 

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Бері Гранде» (далі, відповідач)    про стягнення 82  121,33 грн заборгованості за Договором поставки плодово-овочевої продукції №09-08-19 від 09.08.2019, з яких 72  449,39 грн основного боргу та 9  671,94 грн пені.
Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1  921,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 доларів США, що в перерахунку в національну валюту складає 11  970,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за Договором поставки в частині оплати отриманого від позивача товару, що також є підставою для стягнення із відповідача пені за порушення умов виконання договору згідно пунктів 8.3., 8.4. останнього.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Бері Гранде» про стягнення 82 121,33 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували наявність обставин справи, які входять до предмету доказування у даній справі, зокрема, доказів поставки товару відповідачу на суму 33  626,29 доларів США, інвойси тощо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням,18.03.2020 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
          Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:
- між позивачем та відповідачем 09.08.2019 було укладено Договір поставки плодово-овочевої продукції №09-08-19, відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товар. Позивач здійснив низку поставок плодово-овочевої продукції загальним розміром 224  175,28 грн, про що свідчать 11 декларацій на суму 33  626,29 доларів США, а також акт звірки від 15.09.2019. Сума фактично сплачених коштів відповідачем станом на 13.03.2020 складає - 30 600,00 доларів США. Отже, відповідач не в повній мірі оплатив товар, чим порушив умови Договору поставки і створив ситуацію, в якій у нього виникла заборгованість перед скаржником у розмірі 3 026,29 доларів США;
- в оскаржуваному рішенні суд послався на недопустимість доказів, зазначивши, що у міжнародних товарно-транспортних накладних відсутні відмітки про передачу товару перевізникам, а також відмітки про перетин кордону; у доказах, що подає позивач, відсутні інвойси, посилання на які містяться у вказаних міжнародних товарно-транспортних накладних. Господарський суд міста Києва не взяв до уваги, що після передачі товару перевізнику подальші дії з постачання та митного оформлення товару фактично виконувалися перевізником, про що свідчать факти, викладені в пунктах 18, 21 декларацій, а саме те, що товар фактично був зданий перевізнику на території Республіки Білорусь, а також те, що товар повинен був пройти оформлення в тих самих автотранспортних засобах, на які й був зданий. Фактично, позивачем до суду були надані копії міжнародних товарно-транспортних накладних, що були видані йому перевізником;
- Господарським судом міста Києва була порушена одна з основоположних засад судочинства, прописана в статті 7 Господарського процесуального кодексу України, а саме: засада рівності сторін, адже на думку скаржника, не запросивши докази у відповідача та не витребувавши додаткові докази у скаржника (інвойси), суд зайняв упереджену позицію, якою унеможливив законний захист прав та інтересів скаржника. По тексту апеляційної скарги скаржник просить суд додатково залучити вказані інвойси для найбільш об`єктивного вирішення спору.
- в порушення умов пункту 7.5. Договору поставки відповідач жодного разу не надав підтвердження про отримання ним товару, незважаючи на фактичне його постачання скаржником.
У якості додатків до апеляційної скарги скаржником додані, зокрема, нові докази, а саме: сертифікати походження товару від 29.08.2019 та від 06.09.2019.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» у справі №910/17748/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19 залишено без руху.  Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (вказаних у пункті 5 додатків до апеляційної скарги - сертифікати походження товару від 29.08.2019 та від 06.09.2019), або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції із зазначенням обставин, на підтвердження яких скаржником подані такі документи, та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19.
22.04.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано представником скаржника 28.02.2020 та додаткові письмові пояснення у справі щодо обґрунтування причин неподання доказів, вказаних у пункті 5 додатків до апеляційної скарги - сертифікати походження товару від 29.08.2019 та від 06.09.2019, до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи причини неподання доказів до суду першої інстанції, скаржник зазначає, що на його думку ним до суду першої інстанції було подано всі докази для встановлення факту належного виконання ним своїх обов`язків по контракту та невиконання обов`язків відповідачем, а саме: Договір поставки, Інвойси, Міжнародні товарно-транспортні накладні, Акт звірки. Однак, Господарський суд міста Києва в своєму рішенні від 25 лютого 2020 року, вирішив, що вказаних доказів буде недостатньо для задоволення позовних вимог скаржника. Відтак, зважаючи на те, що сказана справа вирішувалась у письмовому провадженні, представник скаржника був позбавлений можливості прокоментувати обставини справи, та усунути обставину недостатності доказів, що були подані скаржником. З метою посилення правової позиції скаржника, останній вважає за необхідне долучити до матеріалів справи сертифікати походження товару від 29.08.2019 та від 06.09.2019, про які зазначено в ухвалі Північного апеляційного господарського суду про залишення апеляційної скарги без руху.
У тексті додаткових письмових пояснень апелянт також просив суд розглядати справу з викликом сторін з метою дачі пояснень із приводу обставин справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19, відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/17748/19 є вимоги про стягнення 82  121,33 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно частин 3, 7  статті 120 Господарського процесуального кодексу України  виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно пунктів 3, 4 частини 6  статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 27.04.2020 у справі №910/17748/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичні адреси сторін позивача (247191, Респубілка Білорусь, Гомельська обл., м. Жлобін, вул. Під`їзна, буд. 2А) та відповідача (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, будинок 2-А), а також на адреси представників позивача Мусихіна П.Е. та Семенова М.М .
Поштове відправлення із трек-номером 04116 30843316, яке направлялося на адресу відповідача, було повернуто органом зв`язку на адресу суду з відміткою «адресат відсутній».  
Отже, з огляду на вищенаведені положення Господарського процесуального кодексу України, ТОВ «Трейд Бері Гранде» належним чином повідомлялось судом розгляд апеляційної скарги на рішення суду в даній справі в порядку письмового провадження, а вищевказана ухвала суду від 27.04.2020 вважається врученою відповідачу. 
Водночас, у матеріалах справи наявне поштове повідомлення із трек-номером 04116 31147429 про вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження від 27.04.2020 у справі №910/17748/19 представнику позивача - Семенову М.М., який уповноважений представляти інтереси позивача у справі згідно довіреності від 17.10.2019.
Згідно частини 7 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Таким чином, у матеріалах справи наявні належні докази повідомлення сторін про розгляд  апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується вищевказаними повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, прийняв надані позивачем до справи на стадії апеляційного розгляду у якості додатків до апеляційної скарги документи, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної  інстанції

           09.08.2019 між ТОВ «Леді Бит Сервіс» (продавець) та ТОВ «Трейд Бері Гранде»  (покупець) було укладено Договір №09-08-19 (далі, Договір; том 1, а.с. 91-98), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується продати та поставити, а покупець купити плодоовочеву продукцію в асортименті по заявці покупця, яка в подальшому іменується «Товар» на умовах цього Контракту.
          Згідно з пунктом 1.2. Договору покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар, що поставляється, за цінами, кількості та в асортименті, у відповідності з домовленостями сторін, які досягнуті цим Контрактом.
          Пунктом 1.3. Договору передбачено, що асортимент, ціна, кількість товару встановлюються у додаткових угодах, а також в Інвойсі на кожну партію товару.
          Згідно пункту 1.4. Договору всі досягнуті домовленості відображаються в ТН, рахунку-фактурі (інвойсі) і ТТН. Інвойс після підписання сторонами стає невід`ємною частиною Контракту. 
          Умови поставки прописуються в Інвойсі до Контракту на кожну партію товару згідно «Інкотермс-2010» (пункт 1.5. Договору). 
          Відповідно до пункту 2.2. Договору продавець оформляє наступний пакет документів, що супроводжує товар: рахунок (Інвойс); транспортну накладну; сертифікат походження; фітосанітарний сертифікат. 
          За умовами пункту 2.4. Договору момент переходу права власності на товар від продавця до покупця узгоджується на кожну партію поставки та прописується в інвойсі до Контракту на кожну партію поставки. 
          Положеннями пунктів 3.1., 3.2. Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється на умовах, зазначених в Інвойсі. Сторони можуть домовитися про інші умови поставки по Контракту та відобразити це в рахунку (інвойсі) на партію товару. 
          Валютою цього Контракту є долари США (пункт 4.1. Договору). 
          Відповідно до пункту 4.2. Договору загальна вартість Контракту складається із сум, зазначених в Інвойсах, які оформляються на кожну партію товару. 
          Умовами пункту 4.3. Договору визначено, що строки оплати товару узгоджуються та прописуються в Інвойсі до Контракту на кожну партію товару. 
          Згідно з пунктом 4.4. Договору оплата товару здійснюється шляхом безготівкового банківського переказу у доларах США з рахунку Покупця на рахунок Продавця на підставі рахунку (Інвойсу), виставленого Продавцем. 
          За умовами пункту 4.5. Договору сторони можуть домовитися про інші умови оплати за відвантажену партію товару та відобразити це в рахунку (інвойсі) на партію товару. 
          Пунктом 4.7. Договору визначено, що датою платежу вважається дата надходження грошових коштів на валютний рахунок Продавця. 
          Покупець зобов`язаний повідомити продавця про отримання товару (пункт 7.5. Договору).
          Згідно пункту 8.3. Договору у разі порушення строків оплати товару покупцем, продавець має право нарахувати пеню на неоплачену суму у розмірі 0,15% за кожний день прострочки.
          Відповідно до пункту 11.3. Договору сторони домовились, що направлені один одному за допомогою електронного та/або факсимільного зв`язку документи, які стосуються виконання ними цього Контракту, мають юридичну силу. 
          Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач стверджує, що в процесі виконання умов Договору він здійснив низку поставок плодово-овочевої продукції у кількості 224  175, 28 кг, що підтверджується деклараціями на суму 33  626, 29 доларів США, а також актом звірки від 15.09.2019. Проте, відповідач фактично оплатив лише 30  600,00 доларів США, у зв`язку з чим за ним виникла основна заборгованість в сумі 3  026,29 грн, що в перерахунку на гривню згідно курсу НБУ станом на 03.12.2019 становить 72  449, 39 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Як встановлено судом, правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі Договору №09-08-19 від 09.08.2019, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з приписами статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
За приписами частин 2 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. 
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів наголошує, що належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.
Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №909/327/18; від 11.09.2019 у справі №902/1260/15).
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи зі змісту наведених правових норм, кожна сторона на підставі належних, допустимих, вірогідних, достовірних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
Ураховуючи наведені вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості відповідача перед позивачем, можуть бути: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акти приймання товарів і послуг та інші первинні документи.
Колегія суддів зазначає, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.
У даному випадку, як вірно наголосив суд першої інстанції, виходячи із суті спірних правовідносин та оскільки країна - відправника є Республіка Білорусь, а країна отримувача - Україна (м. Київ), поставка товару мала б відбуватися у міжнародному сполученні відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної накладної (СМR) згідно з Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до матеріалів справи були долучені копія Договору поставки, копії декларацій на товари (том 1, а.с. 99-120),  копії міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) (том 1, а.с. 122-132), копія акту звірки (том 1, а.с. 133), копії претензій на адресу відповідача (том 1, а.с. 61-62).
Оцінивши надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази, колегія суддів зазначає наступне.
Надані позивачем в якості доказу поставки товару відповідачу декларації на товари ЭК 10 ЭД №А 14325/130819/0031324, №А 14325/130819/0031326, №А 14325/140819/0031496, №А 14325/160819/0031828, №А 14325/240819/0033005, №А 14325/240819/0033001, №А 14325/040919/0034805, №А 14325/040919/0034806, №А 14325/040919/0034807, №А 14325/0209190034416, №А 14325/060919/0035186 від 23.01.2019, свідчать лише про факт декларування позивачем товару і жодним чином не підтверджують його отримання відповідачем. 
При цьому, у графі 20 вищевказаних декларацій зазначені умови поставки, а саме: СРТ Київ, DAP Київ.
Так, згідно правил Інкотермс 2010, DАР Постачання в пункті (... назва пункту). Термін «поставка в пункті» означає, що продавець виконав своє зобов`язання по постачанню, коли він надав покупцеві товар, готовий до розвантаження з транспортного засобу, що прибув в узгоджене місце призначення. Продавець несе всі ризики, пов`язані з доставкою товару в узгоджене місце призначення. Продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності або сплачувати імпортні мита при ввезенні товару.
Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін «фрахт/перевезення оплачено до» означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За змістом терміна СРТ на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, у тому числі під час змішаних перевезень.
Позивачем надані копії міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 28.08.2019, 29.08.2019, 02.09.2019, 06.09.2019, 13.08.2019, 14.08.2019, 16.08.2019, 23.08.2019.
Згідно з вказаними накладними постачальником товару є позивач, отримувачем - відповідач, а перевізниками - ПП Прилепов С .М. (водії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), ЧТУП ВСМ-Транс (водії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), ПП Гусаков Д.В. (водій ОСОБА_12 ), ПП Коваль П.П. (водій ОСОБА_10 ), ЧТУП GВ-Лопи (водій ОСОБА_11 ).
Вказані міжнародні товарно-транспортні накладні не підписані зі сторони покупця.
Разом з тим, у вищевказаних накладних (зокрема, у графах 16-18 CMR) відсутні будь-які відмітки про те, що товар був переданий позивачем вищевказаним перевізникам для доставки відповідачу до місця розвантаження (м. Київ). 
Так само, жодна із наданих позивачем накладних у графі 24 не містить відмітки про проведення митного оформлення вантажу, без яких товар не міг бути переміщений через митний кордон, а також відміток про те, що товар було доставлено відповідачу та отримано його уповноваженою особою.
З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави для висновку про те, що спірний товар було одержано відповідачем.
Також колегія суддів зазначає, що з огляду на зміст пунктів 1.3., 1.4., 1.5., 2.2., 2.4., 3.1., 3.2., 4.3., 4.4., 4.5., усі домовленості між сторонами щодо асортименту, ціни, якості, строків, умов поставки, оплати, тощо відображаються в інвойсі на кожну партію товару.
Однак, позивачем не було надано суду відповідних інвойсів, на які містяться посилання також у наданих позивачем CMR.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно, вважаючи надані позивачем докази недостатніми для задоволення позову, не витребував у відповідача додаткові докази (інвойси).
Вказані доводи скаржника відхиляються колегією суддів, оскільки саме на учасників справи покладено обов`язок доказування тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень частин 1, 3, 4  статті 74 Господарського процесуального кодексу України, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Колегія суддів зазначає, що по тексту апеляційної скарги скаржник просить суд додатково залучити відповідні інвойси до матеріалів справи для найбільш об`єктивного вирішення спору, однак, у додатках до апеляційної скарги відсутні будь-які інвойси, виставлені на підставі Договору.
У додатку №7 до апеляційної скарги міститься копія інвойсу №23 від 04.10.2019, виставлена на підставі Договору про надання правової допомоги №04/10-LS-1/19 від 04.10.2018.
Отже, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції інвойсів, виставлених на підставі Договору поставки, на які містяться посилання у CMR, не надано.
Акт звірки від 15.09.2019, на який посилається скаржник, сторонами не підписаний. 
Докази оплати, на які посилається позивач,в матеріалах справи відсутні.
Доказів направлення на адресу відповідача претензій від 21.10.2019 та від 18.11.2019 матеріали справи не містять.
У якості додатку №5 до апеляційної скарги скаржником додані ксерокопії сертифікатів походження товару від 29.08.2019 та від 06.09.2019.
За змістом частин 1, 2, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України  письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Під час перевірки копій документів слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 №55, Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, інструкцією з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування).
Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, установах і організаціях, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.
Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.
Колегією суддів встановлено, що копії сертифікатів походження товару від 29.08.2019 та від 06.09.2019, надані скаржником, в установленому законом порядку не засвідчені, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги як письмові докази у справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Посилання скаржника на те, що відповідач у порушення умов пункту 7.5. Договору поставки жодного разу не надав підтвердження про отримання ним товару, незважаючи на фактичне його постачання скаржником, є безпідставними, оскільки матеріалами справи факт поставки відповідачу товару не підтверджується.
За вказаних обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 72  449, 39 грн. 
Як наслідок, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 9  671,94 грн, нарахованої на підставі 8.3. Договору, також не підлягають задоволенню як похідні. 
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.
Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у даній справі підлягає залишенню без змін.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Бит Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17748/19 залишити без змін.
Матеріали справи №910/17748/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                І.М. Скрипка