ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року 
м. Київ
справа №196/1021/16-а(2-а/196/50/2016)
адміністративне провадження №К/9901/16258/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Чиркіна С.М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у складі судді Бойка Ю.О. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 у складі колегії суддів: Чумака С.Ю. (головуючий), Гімона М.М., Юрко І.В. у справі №196/1021/16-а (2-а/196/50/2016) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області (надалі - відповідач, УПФУ в Царичанському районі), в якому просив :
1.1.          визнати дії відповідача такими, що були здійснені без урахування вимог пункту 6 статті 92 Конституції України та Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 25.03.1996 №3946-XII (надалі - Закон №3946-XII), відносно здійснення нарахування пенсії позивача згідно статті 25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (надалі - Закон №2262-XII); 
1.2.          зобов`язати відповідача перерахувати позивачу пенсію із застосуванням вимог статті 25 Закону №3946-XII та Закону №2262-XII і стягнути з відповідача суми недоотриманої пенсії внаслідок неправильного нарахування пенсійного забезпечення по час вирішення даного питання в суді.
2.          Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у задоволенні позову відмовлено повністю.
3.          Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 скасовано. Провадження в адміністративній справі закрито.
4.          Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні обставини:
4.1.           ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше було призначено пенсію як інваліду війни третьої групи з 10.02.2007.
4.2.          У зв`язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності з 01.03.2011 йому проведено відповідний перерахунок пенсії.
4.3.          Розмір пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з 01.05.2016, становить 3241,40 грн./міс., з яких 452,00 грн. підвищення пенсії по інвалідності відповідно до статті 22 Закону №2262-XII.
5.          Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач, якому встановлено відповідну групу інвалідності, не відноситься до осіб, на яких поширювалася дія Закону №2262-XII в редакції від 25.03.1996 і підстави для застосування до спірних правовідносин норм Закону №3946-XII відсутні. 
6.          Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції і закриваючи провадження у справі вказав на те, що аналогічні позовні вимоги ОСОБА_1 вже були предметом        судового розгляду в межах справи №196/231/16-а і постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016, яка набрала законної сили, у задоволенні відповідних позовних вимог позивачу було відмовлено. Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) для закриття провадження у справі. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
7.          Позивач подав касаційну скаргу на постанову Царичанського районного суду   Дніпропетровської області від 08.11.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
7.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до незаконності оскаржуваних судових рішень та неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні справи. Зокрема, скаржник зазначає, що суди не врахували положення частини 3 статті 2 КАС України та проігнорували доводи позивача з приводу недотримання відповідачем вимог статті 25 Закону №3946-XII.
8.          Відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
8.1.          На обґрунтування заперечень зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені на основі правильного застосування норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
9.          Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів суду касаційної інстанції враховує приписи частин 1-2 статті 341 КАС України (в редакції, що була чинною до 08.02.2020), у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає  судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
10.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання дії відповідача такими, що були здійснені без урахування вимог пункту 6 статті 92 Конституції України та Закону №3946-XII, відносно здійснення нарахування пенсії позивача згідно статті 25 Закону №2262-XII (надалі - Закон №2262-XII) та зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію із застосуванням вимог статті 25 Закону №3946-XII та Закону №2262-XII і стягнути з відповідача суми недоотриманої позивачем пенсії внаслідок неправильного нарахування пенсійного забезпечення по час вирішення даного питання в суді.
11.          На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що призначена йому пенсія як інваліду війни другої групи відповідачем протиправно виплачується йому без підвищення, яке було передбачено статтею 25 Закону №2262-XII в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 25.03.1996 №103/96-ВР (надалі - Закон №103/96).
12.          У свою чергу, як досліджено судом апеляційної інстанції, позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в Царичанському районі про визнання протиправними дій відповідача, що полягають у проведенні нарахування пенсії позивачу без врахування положень статті 25 Закону №2262 в редакції Закону №103/96 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу із застосуванням підвищення, визначено вказаною статтею, вже були предметом судового розгляду.
13.          Зокрема, постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 у справі №196/231/16-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в Царичанському районі про зобов`язання відповідача провести перерахунок та в подальшому виплачувати позивачу пенсію по інвалідності відповідно до вимог статті 22 Закону №2262-XII (в редакції Закону України №456/95- ВР від 23.11.1995), а саме, в розмірі не менше трьох з половиною мінімальних пенсій за віком як інваліду війни другої групи за період з 01.01.2014 по час розгляду справи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV), з нарахуванням підвищення по інвалідності у відповідності до статті 25 Закону №2262-XII відмовлено.
14.          Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 скасовано постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та зобов`язання УПФУ в Царичанському районі провести перерахунок та виплату пенсії позивачу по інвалідності не у відповідності до вимог статті 22 Закону №2262-XII (в редакції Закону України №456/95- ВР від 23.11.1995), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону №1058-IV, з нарахуванням підвищення по інвалідності у відповідності до статті 25 Закону №2262-XII за період з 01.01.2014 по 31.08.2015 включно, позовні вимоги в цій частині залишено    без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. В іншій частині постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 залишено без змін. 
15.          При цьому, суд апеляційної інстанції у постанові по даній справі зазначив, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як інвалід війни другої групи, не підпадає під дію положень статті 25 Закону №2262-XII (в редакції від 04.04.2006 року), оскільки враховуючи розрахунок розміру пенсійних виплат позивача, вимоги цієї статті відповідачем виконуються.     Крім того, суд апеляційної інстанції вважав безпідставними доводи позивача щодо застосування до спірних відносин статті 25 Закону №2262-XII в редакції станом на 25.03.1996, оскільки з 04.04.2006 вказана позивачем редакція цієї статті була змінена. 
16.          Судові рішення у справі №196/231/16-а набрали законної сили 07.07.2016. 
17.          Пунктом 4 частини 1 статті 157 КАС України (в редакції, що була чинною на час прийняття оскаржуваних судових рішень) передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.
18.          Частиною 1 статті 203 КАС України у вказаній редакції встановлено, що постанова або      ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.
19.          Враховуючи існування станом на час розгляду судом апеляційної інстанції даної справи судових рішень у справі №196/231/16-а з того самого спору і між тими самими сторонами, які набрали законної сили, колегії суддів касаційного суду погоджується з висновками щодо наявності у суду апеляційної інстанції підстав, визначених пунктом 4 частини 1 статті 157 КАС України для закриття провадження у справі. 
20.          За приписами статті 350 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
21.          З огляду на наведене, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 підлягає залишенню без змін, а касаційну скаргу у відповідній частині слід залишити   без задоволення.
22.          Згідно з частиною 1 статті 211 КАС України (в редакції, що була чинною на час відкриття касаційного провадження у справі), сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
23.          Оскільки постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 було скасовано за наслідками апеляційного перегляду, що унеможливлює її оскарження позивачем в касаційному порядку, касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 було  помилково відкрите Вищим адміністративним судом України, у зв`язку з чим підлягає закриттю.
24.          Висновки аналогічного змісту щодо застосування наведених норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/16892/17.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 349, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 у справі №196/1021/16-а (2-а/196/50/2016) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у справі №196/1021/16-а (2-а/196/50/2016) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Судді	В.М. Шарапа С.Г. Стеценко   С.М. Чиркін