Номер провадження: 22-ц/813/4497/20 
Номер справи місцевого суду: 522/8824/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А., 
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П.,-
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом дотовариства зобмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі за текстом ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал») про зобов`язання укласти договір, в якому просила зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що відповідач порушує її права, так як вонанеодноразово зверталася до відповідача з заявами, в яких просила укласти договір на водопостачання холодної води та водовідведення, однак на її прохання укласти вказаний договір їй було відмовлено.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 ,звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якої просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд не розібравшись в суті позову, а саме, що відповідач надає послуги житловій будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов до помилкового висновку про незаконність та необґрунтованість вимог позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» зазначає, що апелянт вказує, що предметом розгляду справи у суді першої інстанції було укладення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначила адресу, за якій вона просить суд зобов`язати відповідача укласти вказаний договір.
Сторони про розгляд справи на 24 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 105-106).
Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у суді апеляційної інстанції за її відсутності (а.с. 92). 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що 11.10.2007 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг водопостачання та водовідведення, одночасно матеріали справи не містять переконливих доказів про порушення прав, свобод та інтересів позивача, а викладені в позовній заяві обставини не є належними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», в якому просила зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, зазначивши, що відповідач порушує її права, у зв`язку з відмовою укласти договір на водопостачання холодної води та водовідведення.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надавши до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, зазначило, що 04.12.2017 року Філією було направлено лист ОСОБА_1 про необхідність надання правових документів та переукладення договору на водопостачання та водовідведення з урахуванням наданих правових документів про площу ділянки домоволодіння, однак позивачка у відділ по роботі з приватним сектором не з`являлась та заяву на переукладення договору не надавала.
Також з матеріалів справи вбачається, що Філією до відзиву на позовну заяву була надана копія договору №11969 від 11.10.2007 року на послуги з водопостачання та водовідведення, з якої вбачається, що ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал`та Шарпе Ю.І. уклали договір про надання послуг на подачу питної води домобудівні АДРЕСА_1 (а.с. 56).
В своєї відповіді на відзив, ОСОБА_1 зазначає, що не ставить питання стосовно домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 59).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи позивачкою при зверненні до суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача з вимогою щодо укладення договору у письмовій формі та отримала відмову.
Отже, станом на день звернення позивачки до суду встановлено, що відповідачем жодним чином не порушені права ОСОБА_1 на укладення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим вимога позивачки про зобов`язання відповідача укласти договір не підлягає задоволенню, оскільки вимогами діючого законодавства передбачено, що захисту підлягає тільки порушене право.
Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 23 вересня 2019 року у справі № 635/172/19.
Також, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у договорі №11969 від 11.10.2007 року про надання послуг з водопостачання та водовідведення, на який посилається відповідач, зазначена адреса: АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_1 , у позовній заяві зазначила адресу свого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з підстав та мотивів, викладених вище.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року – скасувати.
Прийняти постанову.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про зобов`язання укласти договір, з інших підстав, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 03 липня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк