КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  761/47606/17                                                          Головуючий у І-й інстанції - Фролова І.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1248/2020                               Доповідач Заришняк Г.М
 
ПОСТАНОВА 
                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня  2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів -  Мараєвої Н.Є.,  Рубан С.М.
при секретарі Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва,  правонаступником прокуратури є Київська міська прокуратура, в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , третя особа: територіальна громада Київської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
ВСТАНОВИВ:
 
            В грудні 2017 року   ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом   до ОСОБА_2 , третя особа: територіальна громада Київської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.
                В обгрунтування позову зазначав, що  07 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 1 100 000 грн. та зобов`язався повернути позику до 08 грудня 2017 року. ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором у встановлений строк не виконав. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки від 07 листопада 2017 року, згідно умов якого позикодавцю в іпотеку було передано нежитлові приміщення (в літ. А') з №14 по №22 (групи приміщень №52) загальною площею 111,2 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення (в літ. А') з №23 по №30 (групи приміщень №52) загальною площею 122,8 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення загальною площею 95 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконує, позивач вважає, що є необхідність у зверненні стягненні на предмет іпотеки, у зв`язку із чим звернувся до суду з відповідним позовом. 
            Рішенням Шевченківського  районного суду міста Києва від 15 вересня  2019 року позов  задоволено частково.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 07 листопада 2017 року у розмірі 1 100 000,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 листопада 2017 року, яким є нежитлові приміщення (в літ. А') з №14 по №22 (групи приміщень №52) загальною площею 111,2 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення (в літ. А') з №23 по №30 (групи приміщень №52) загальною площею 122,8 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення загальною площею 95 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу ОСОБА_1 від свого імені за початковою ціною 1 100 000,00 грн., вказаною в договорі іпотеки від 07 листопада 2017 року, будь-якій особі-покупцеві у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 8 000 грн.
            В апеляційній скарзі заступник прокурор міста  Києва  Репецький С.В., в інтересах  держави в особі  Київської  міської ради,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального та процесуального права, просить  рішення  суду скасувати  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у  повному обсязі.
 При цьому вказував, що нежитлові приміщення, як розташовані по АДРЕСА_1 ,  належать територіальній  громаді міста  Києва в особі Київської міської ради, яка  є дійним власником  майна, переданого в іпотеку іншою особою, та здійснює правомочності власника від імені територіальної громади.  Нерухоме майно, що є предметом іпотеки,  на підставі  підроблених документів  незаконно вибуло з комунальної власності та зареєстровано за ОСОБА_2 і  в подальшому передано в іпотеку ОСОБА_1 . По вказаному факту було відкрито кримінальне провадження  №420191011000000. Також вказував, що суд першої інстанції  постановив рішення, вирішивши питання  про стягнення  майна на предмет іпотеки за договором  іпотеки, яке впливає  на інтереси держави та позбавляє можливості  Київську міську раду захистити  порушені права  та вирішити  в іншій судовій справі щодо визнання  вказаного договору іпотеки недійсним, тобто  судом були вирішені  питання про   права, свободи, інтереси та обов`язки держави  в особі Київської міської ради. Посилаючись  на те, що  Прокуратура  міста Києва не була залучена до розгляду даної справи, про наявність оскаржуваного  рішення  апелянту стало відомо  лише 02 вересня 2019 року, просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.
            В поданому відзиві представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити  без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення. 
            В судовому засіданні суду  апеляційної інстанції  прокурор та представник Київської міської ради підтримали апеляційну скаргу з підстав та  доводів, викладених в ній.
Представник   позивача  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним.
Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції  не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню  з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
            Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що  07 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошових коштів, за умовами  якого   позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику у власність грошові кошти (позику) в розмірі, визначеному договором, а позичальник зобов`язується прийняти і повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк, в порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1. даного договору).
Розмір наданої суми позики, відповідно до п.2.1. договору, становить 1 100 000,00 грн.
Кінцевим терміном повернення суми позики є 08.12.2017 року (п. 3.5. договору).
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилом  ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України визначено, що  зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Судом  встановлено й дана обставина не заперечується сторонами, що  ОСОБА_2 не виконав зобов`язання по поверненню суми позики в розмірі 1 100 000,00 грн. у визначений договором позики грошових коштів від 07 листопада 2017 року термін, тобто до 08 грудня 2017 року включно, а тому вважається таким, що прострочив зобов`язання за договором позики, порушив вимоги ст.1046, 1049, 530, 612 Цивільного кодексу України.
З матеріалів справи також слідує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошових коштів між позикодавцем та позичальником був укладений договір іпотеки від 07 листопада 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., зареєстрований в реєстрі за № 2942, згідно умов якого позикодавцю в іпотеку були передані наступні нежитлові приміщення: нежитлові приміщення (в літ. А) з №14 по №22 (групи приміщень №52), загальною площею 111,2 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення (в літ. А) з №23 по №30 (групи приміщень №52), загальною площею 122,8  кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення, загальною площею 95  кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Сторони домовились, що  ціна предмету іпотеки    складає 1 100 000,00 грн. Предмет іпотеки оцінений за домовленістю сторін (п.1.3 договору іпотеки). 
Пунктом 4.1. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за договором позики, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) повністю або частково.
Так, пунктом 3.4.5. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених цією іпотекою, а також в інших випадках порушення умов цього договору чи договору позики, задовольнити свої вимоги у спосіб, визначений іпотекодержателем самостійно на власний розсуд за рахунок предмета іпотеки, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду із визначенням способу реалізації із застосуванням процедури продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві згідно із ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Також пунктом 4.3. договору іпотеки передбачено, що при настанні випадків, передбачених п.4.1. цього договору, іпотекодержатель за 30 днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору обраним на свій розсуд одним із таких способів, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» з визначенням способу реалізації шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України Про іпотеку», з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
За змістом  ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 35 Закону України «Про іпотеку).
За матеріалів справи слідує, що 12 грудня 2017 року, у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про усунення порушення основного зобов`язання за договором позики.
26 грудня 2017 року ОСОБА_2 надав відповідь про те, що не має реальної можливості повернути грошові кошти через скрутне матеріальне становище, а тому вимога залишилась без задоволення.
При цьому, як слідує з протоколу судового засідання суду першої інстанції  від 15 серопня 2019 року, у судовому засіданні відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі (а.с.118 т.1).
Суд повно  та всебічно з`ясував  дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну оцінку та й прийшов  до вірного висновку про те, що за відповідачем наявна заборгованість перед позивачем, та з урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону, обґрунтовано задовольнив позов.
Рішення  суду відповідає  вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що  предмет іпотеки  було передано  в обтяження  іпротекодержателю  ОСОБА_4 за договором іпотеки особою, у якої  були відсутні повноваження  щодо вчинення  вказаних дій, тому оспорюваний договір суперечить  вимогам Закону, що є  підставою для  визнання його  недійсним, у відповідності  до вимог статей 203,215 ЦК України,  не можуть бути підставою  для скасування рішення суду, оскільки  предметом  даного  спору є  звернення стягнення  на предмет іпотеки, вимог  щодо визнання  недійсним договору іпотеки в даному провадженні не заявлялось і вони не були предметом розгляду.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З укладеного між сторонами договору іпотеки від 07.11.2017 р. та відомостей актуальної інформації  про об`єкт нерухомого майна  слідує, що  ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень (в літ. А') з №14 по №22 (групи приміщень №52) загальною площею 111,2 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення (в літ. А') з №23 по №30 (групи приміщень №52) загальною площею 122,8 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення загальною площею 95 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу № 679 від 21.07.2016 р., №676 від 21.07.2016 р., №673 від 21.07.2016 р. 
Звертаючись з апеляційною скаргою представник прокуратури  не надав  докази, про те, що вказаний договір  позики та договір іпотеки  в установленому Законом порядку визнано недійсними, скасовано право власності ОСОБА_2 на спірні нежитлові приміщення.
Посилання в апеляційній скарзі  на те, що  дійсним власником спірного нерухомого майна є територіальна громада  м. Києва в особі  Київської міської ради, і за фактом вибуття  з комунальної власності  нерухомого майна по АДРЕСА_1   04 липня 2017 року  розпочато кримінальне провадження №42017101100000001, в рамках  якого було накладено арешт на  об`єкти нерухомого майна, про що було відомо суду першої інстанції, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суду не надано належних доказів того, що  власником спірного нерухомого майна є територіальна громада  м. Києва в особі  Київської міської ради, а наявність вказаного кримінального провадження, що  перебуває на стадії досудового слідства, не є достатньою та переконливою підставою для задоволення апеляційної скарги. 
Не заслуговують  й на увагу  доводи апеляційної скарги про те, що   судом не було перевірено чи суперечить  закону або порушує права та свободи чи інтереси  інших осіб визнання  відповідачем позову, оскільки в справі відсутні належні докази, які б свідчили про порушення прав інших осіб.
  Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва, правонаступником прокуратури є Київська міська прокуратура,  в інтересах держави в особі Київської міської ради-  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року- залишити без зміни.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і  може бути оскаржена в касаційному порядку  до Верховного Суду протягом 30 днів
 
Повний текст постанови виготовлений         02 жовтня        2020 року.
 
Головуючий 
Судді: