Апеляційне провадження № 22-ц/824/6077/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 липня 2020 року                                                                                    м. Київ
Унікальний номер справи 753/21835/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідач -                           ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , 
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Заставенка М.О., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2018 року   ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Свої вимоги мотивувала тим, що у сторін, які перебували у шлюбі з 04.08.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася донька ОСОБА_3 , яка на час звернення до суду з позовом проживає з нею. Після розлучення відповідач надавав регулярно кошти на утримання дитини, однак вже з грудня 2017 року матеріально не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, лише у вересні 2018 року надав 1 000 грн.
З огляду на викладене, просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 4 000, 00 грн.
Рішенням Дарницького  районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 5.11.2018, до моменту досягнення дитиною повноліття.
Не погодившись з вказаним рішенням суду  відповідач ОСОБА_2   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, відстрочити сплату суми заборгованості по аліментам за період з 5 листопада 2018 по 18 серпня 2019 року (яка виникла за час до його працевлаштування) до 18 листопада 2020 року.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд належним чином не повідомив його про день, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати заперечення на позовну заяву, а також докази про його дійсний дохід.
Вказував, до січня 2019 року він фінансово допомагав дитині та передавав періодично кошти з грудня 2017 року по січень 2019 року в сумі 24 000,00 грн.
З серпня 2019 року він працевлаштувався в КНМЦ та отримує заробітну плату, яка в середньому без оподаткування складає 7 960,76 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає, що суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2 500 грн, оскільки вірно встановив, що підстави для стягнення іншого розміру відсутні. 
Твердження відповідача, що він не знав про день, час та місце розгляду справи спростовується матеріалами справи, оскільки він подавав апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження і йому було достовірно відомо про наявність справи про стягнення з нього аліментів.
Не заслуговують на увагу і подані відповідачем довідки про доходи, оскільки він, зазначаючи про розмір свого доходу, невірно вираховує заробітну плату, чим вводить суд в оману.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений за законом належно. Про причини неявки суду не повідомив.
Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, в якому він зазначає, що 29.07.2020 не може бути присутній у судовому засіданні у зв`язку з відпусткою, яка триватиме до 22 серпня 2020 року.
Колегією суддів відхилено клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи, оскільки доказів перебування його у відпустці суду не надано. Окрім цього, розгляд справ у суді апеляційної інстанції відбувається в порядку спрощеного провадження, явка в судове засідання відповідача не визнана обов`язковою та він не був позбавлений можливості подати свої письмові пояснення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ст. 180 СК України,  батьки  зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ст. 181  СК України за рішенням суду кошти  на утримання  дитини  (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.      
За положеннями статей 180, 181 СК України та роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.
Як вбачається з матеріалів справи,   ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 4).
На час звернення позивача до суду дитина проживає разом із нею, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а. с. 5) та не заперечувалось сторонами.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з інтересів дитини та з того, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
За поясненнями позивача встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. 
Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами укладалися договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти. 
Встановлено також, що стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідач немає.
При визначенні розміру аліментів, відповідно ст. 182 СК України, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Установивши, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, а батьки в добровільному порядку не домовились про матеріальну участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що розмір аліментів має бути змінений з 2 500,00 грн.  на  ј усіх видів заробітку, оскільки він влаштувався на роботу та отримує невелику заробітну плату, відхиляється судом апеляційної інстанції, як безпідставні.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Україною 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.
Зважаючи, що відповідач є працездатним, працює та має постійний дохід за основним місцем роботи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів у розмірі 2 500,00 грн. Розмір аліментів відповідає вимогам закону.       
Апеляційний суд зазначає і є загальновідомим, що "вартість життя" в м. Києві є дорожчою ніж у інших регіонах країни, а тому кошти на належне забезпечення дитини також необхідні у більшому розмірі ніж мінімально визначено законом.  
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Таким чином, не заслуговують на увагу вимоги ОСОБА_2 , заявлені в апеляційній скарзі про відстрочення сплати суми заборгованості по аліментам за період з 5.11.2018 по 18.08.2019, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені в окремому позові.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості захистити свої права та інтереси, спростовуються матеріалами справи. 
Як вбачається, в травні 2019 ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, а також апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження. Тобто, вказане свідчить про його обізнаність щодо наявності позову про стягнення з нього аліментів, але відповідач, діючи на власний розсуд, не виявив належного зацікавлення у розгляді справи.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
 Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів. Інших доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідачем до апеляційної скарги не надано.
Відповідно до  ст.375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає   апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
                                            П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення  Дарницького районного суду м. Києва  від  20 січня  2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  29 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: