ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5079/19	

головуючий суддя І інстанції – Кисель Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача):          Іванова С.М. 
                                             суддів:            Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року в адміністративній справі № 280/5079/19 за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-  

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасувати постанови від 05.09.2019 №12ДФС-ФС.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 05.09.2019 №12 ДФС-ФС, прийняту заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О., про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1251900,00 грн.          
Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу було  задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних Головного управління Держпраці у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 10181,30 грн. та судові витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 9000,00 грн. 
В іншій частині заяви про стягнення витрат на правову допомогу було відмовлено.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції,  Головне управління Держпраці у Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що предмет спору в даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів є не значним, а тому сума витрат на правничу допомогу у розмірі 9000.00 грн. є необґрунтованою.
Відзив від позивача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виріщуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що належний розмір правничої допомоги, який підлягає стягненню з відповідача становить 9000.00 грн.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від     12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем до суду було надано: договір про надання правової допомоги від 25.08.2019 року, додаткова угода від 25.08.2019 року № 1, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.12.2019 року, квитанцію від 27.12.2019 року.
Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.12.2019 року, адвокатом була надана наступна правнича допомога: 
-  ознайомлення з документами та їх аналіз, надання консультації зі складання позовної заяви; кількість витраченого часу – 2 години; вартість – 1600,00 грн.;
- пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва клієнта у судових засіданнях; кількість витраченого часу – 3 години; вартість – 2400,00 грн.;
- ознайомлення з відзивом відповідача на позовну заяву та його правовий аналіз; кількість витраченого часу – 1 година; вартість – 800,00 грн.;
- консультація зі складання заяви про забезпечення позову; кількість витраченого часу – 2 години; вартість – 1600,00 грн.;
- консультації зі складання відповіді на відзив відповідача; кількість витраченого часу – 2 години; вартість – 1600,00 грн. 
На підтвердження оплати послуг адвоката, позивачем до суду було подано квитанцію від 27.12.2019 року, відповідно до якої адвокатом Дедер Ю.О. було отримано від ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17000.00 грн.
Між тим, як вбачається зі змісту наведеної квитанції, остання складена в довільній формі адвокатом та не підтверджує належним чином факт отримання останнім грошових коштів та їх оприбуткування.
В свою чергу, належних фінансових документів (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) позивачем до суду подано не було.
Відтак, з огляду на непідтвердження належними, допустимими, достовірними, та достатніми доказами, в розумінні ст. ст. 73-76 КАС України, факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу в межах даної справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення останніх з відповідача.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області – задовольнити.
Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року в адміністративній справі № 280/5079/19– скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних Головного управління Держпраці у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 9000,00 грн.
В іншій частині додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року в адміністративній справі № 280/5079/19– залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням наявності підстав, передбачених п.2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

  
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко