УХВАЛА

03 вересня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/12258/19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Ужгородської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 у справі 
за позовом Ужгородської міської ради
до Закарпатської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області
про зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:
05.08.2020 Ужгородська міська рада (далі - Рада, Позивач) звернулася з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 у цій справі.
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено форму і зміст касаційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Предметом розгляду у цій справі є вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження голови держадміністрації; припинення права постійного користування земельною ділянкою; скасування державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку; зобов`язання виключити з Державного земельного кадастру запис щодо державної реєстрації земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови, з подальшим вилученням обмінного файлу на цю земельну ділянку з бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру (АС ДЗК), тобто чотири вимоги немайнового характеру.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020, у задоволені позову відмовлено.
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 становить 1 921,00 грн.
Таким чином, за подання касаційної скарги у цій справі - Рада мала сплатити судовий збір у сумі 15 368,00 грн ((1 921,00 грн  * 4) * 200 %). Проте, доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі скаржник не надав, що також вбачається з переліку додатків до цієї касаційної скарги.
Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що змінено реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:
- Отримувач коштів: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102;
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
- Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007;
- Код банку отримувача (МФО): 899998;
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".
Отже, скаржнику необхідно надати суду докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі у сумі 15 368,00 грн.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
За положенням частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У касаційній скарзі Рада зазначає, що суди попередніх інстанцій неналежно з`ясували обставини, які мають значення для справи, та встановили істотні для справи обставини на підставі недопустимих доказів, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків про відсутність порушених прав позивача, що, на думку скаржника, є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України.
Також скаржник послався на обставини, встановлені у судових рішеннях у справі №   907/988/15.
Втім, скаржник не наводить суті порушення або неправильного застосування судами конкретних норм процесуального та матеріального права з відповідним обґрунтуванням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга. При цьому, пославшись на пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, скаржник не вказав, на підставі яких саме доказів, які на його думку є недопустимими, суд встановив обставини, які є істотними для цієї справи.
Отже, подана касаційна скарга в цій частині не відповідає вимогам частини другої статті 287, статті 290 ГПК України.
З огляду на викладене касаційна скарга Ради підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Ужгородської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 у справі №910/12258/19 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 18.09.2020.
Суддя                                                                                 К. М. Пільков