УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/5308/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 60 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Григорусь Н.Й.,
суддів                                         Борисюка Р.М., Галацевич О.М., 
секретаря судового засідання Бірюченка Д.А. 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/5308/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Руслан Валерійович про визнання спадкового договору недійсним та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Руслан Валерійович про визнання права власності на нерухоме майно та  виселення, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 29 листопада 2019 року, ухвалене суддею Сингаївським О.П. у Житомирі (повний текст складено 02.12.2019),
встановив:
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору. При цьому посилалась на те, що 12 серпня 2011 року між її сестрою ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р.В. за № 203, згідно якого в разі її смерті належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 перейде у власність відповідачу. Позивач не була обізнана про існування вказаного правочину. Спадковий договір, вона вважає недійсним, оскільки ОСОБА_6 на час укладення спадкового договору, хоча і у встановленому законом порядку не була визнана недієздатною, але у зв`язку із поганим станом психічного здоров`я, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. В подальшому позивач подала заяву про зміну підстав позову, зазначивши, що ОСОБА_6 підписала спадковий договір під впливом помилки, не усвідомлюючи наслідків вказаного правочину. 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вимогами визнання права власності на вказану квартиру та виселення відповідачів зі спірної квартири. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що спадковий договір між ОСОБА_6 та ним укладено 12 серпня 2011 року в присутності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Кулініча Р.В. в офісі нотаріуса. Із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_6 , нею почали цікавитися її родичі – відповідачі по справі. 27 лютого 2013 року ОСОБА_6 від ОСОБА_2 передані документи про право власності на квартиру, які вона попередньо віддала останньому на зберігання.
Після смерті ОСОБА_6 05 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подала заяву про вступ у спадщину.
Крім того, рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 , а після її смерті – ОСОБА_1 як правонаступника - про розірвання спадкового договору, відмовлено. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року залишено без змін.
Оскільки відповідачі перешкоджають у доступі після смерті ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1 , в тому числі до правоустановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомості, що перешкоджає йому реалізувати свої права щодо даної квартири, оскільки спадковий договір є чинним. 
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 29 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р.В., про визнання спадкового договору недійсним та зустрічного позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р.В. про визнання права власності на нерухоме майно та виселення відмовлено за безпідставністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ухвалити нове рішення – про задоволення вказаної вимоги. Зазначає, що обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову непропорційне обґрунтуванню заявлених зустрічних позовних вимог, оскільки вимога про визнання права власності на спірну квартиру залишена районним судом поза увагою. Вказує, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки обставині, що право власності за спадковим договором оспорювалось та не визнавалось ОСОБА_1 безперервно з 19 березня 2013 року у цивільній справі № 296/2629/13-ц, а в подальшому - в даній справі. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду, що договір купівлі-продажу спірної квартири не відноситься до правоустановчого документу, який мав бути повернутий нотаріусу після смерті ОСОБА_6 та його втрату. ОСОБА_2 вважає, що набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_6 , а відмова у задоволенні його вимог щодо визнання права власності на квартиру потягне за собою відмову у державній реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , районний суд зазначив, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту не дає підстав для задоволення його позовних вимог, оскільки у спірній квартирі два роки ніхто не проживає.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , які вважали апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, за яким відчужувач ( ОСОБА_6 ) після своєї смерті передає у власність набувачу ( ОСОБА_2 ) належну їй на праві власності (відповідно до договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 13 серпня 2000 року за реєстром № 2231 та зареєстрованим в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 23 серпня 2000 року у реєстрову книгу АДРЕСА_2 148 за реєстровим номером 12864) квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно п. 8 вказаного спадкового договору право власності на вказану в договорі квартиру переходить до набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача.
У даному договорі сторони підтвердили дійсність своїх намірів та відсутність заперечень щодо кожної з умов цього правочину. Затвердили, що кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх підписи на правочині.
Спадковий договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р.В. (т. 1 а.с. 4)
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира у цивільній справі № 296/2629/13-ц від 22 вересня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_6 , а після її смерті правонаступнику ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору відмовлено за безпідставністю (т.1 а.с. 231-241). 
Спадковий договір у судовому порядку недійсним визнаний не був. Рішення суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним спадкового договору та зустрічного позову ОСОБА_2 про виселення ніким не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Норми, що регулюють спадковий договір, утворюють інститут зобов`язального права.
Статтею 1302 ЦК України закріплена модель одностороннього договору, оскільки обов`язки за цим договором має лише одна сторона — набувач. Відчужувач не зобов`язаний вчиняти будь-які дії, оскільки перехід права власності на його майно здійснюється «автоматично» в разі смерті.
Зі змісту глави 90 ЦК України, що регулює правові питання спадкового договору, вбачається, що момент укладання спадкового договору передачі майна відчужувачем набувачеві не відбувається, оскільки виникнення права власності у набувача за спадковим договором пов`язане не з передачею йому відповідного майна, а зі смертю відчужувача. Саме ця умова і відрізняє спадковий договір від будь-якого іншого договору відчуження.
Так, стаття 1302 ЦК закріплює правило щодо переходу права власності в разі смерті відчужувача імперативно.
Мотивуючи свої вимоги, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилався на ст. 392 ЦК України (щодо визнання права власності в судовому порядку), а саме на втрату правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна внаслідок дії відповідачів за зустрічним позовом та неможливістю у зв`язку із цим підтвердити його право власності на спірну квартиру у будь-який інший спосіб, аніж за відповідним рішенням суду про визнання права власності.
Згідно з положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм, суд повинен встановити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Предметом зустрічного позову у даній справі є вимога позивача до відповідачів про визнання права власності на квартиру з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт нерухомості.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).
Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.
В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що 28 лютого 2013 року в приміщенні квартири ОСОБА_6 в її присутності та присутності родичів, сусідів, представників правоохоронних органів та інших складено розписку, про повернення ОСОБА_6 документів, переданих нею раніше на зберігання ОСОБА_9 , зокрема серед інших і спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом за № 203 від 12 серпня 2011 року, договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом 13 серпня 2000 року № 2231, технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією розписки (т. 1 а.с. 124).
Вищевикладене відповідачами не оспорюються, а показами відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , допитаної в судовому засіданні в районному суді, підтверджено факт повернення ОСОБА_2 документів ОСОБА_6 . 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 категорично заперечували факт набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру після смерті ОСОБА_6 . Вказані обставини та перебування в провадженні суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору, свідчить про наявність спору щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Колегія суддів вважає, що позивачем за зустрічним позовом вимоги щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру є обґрунтованими, а обставинам втрати та неможливості повернення відповідачами правовстановлюючих документів ОСОБА_2 суд першої інстанції не приділив належної уваги.
Відповідно до п.п. 8.9 пункту 8 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, після смерті відчужувача за спадковим договором нотаріусу повертається документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, що було предметом договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 доступу до спірної квартири не має, а оригінали правоустановчих документів були передані ОСОБА_6 до її смерті, тому вказане свідчить про неможливість реалізувати ним своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність зазначених документів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та задоволення його позову в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 392 ЦК України.
В порядку ст. 141 ЦПК України із відповідачів за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 стягуються понесені останнім та документально підтверджені судові витрати.
Рішення суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним спадкового договору та зустрічного позову ОСОБА_2 про виселення ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 29 листопада 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Визнати з ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно спадкового договору, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 12 серпня 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р.В. за № 203.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 ) по 431,54 (чотириста тридцять одна грн 54 коп) судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
        
Головуючий Судді:

Повний текст складено 06.07.2020