ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 120/1989/19-а
адміністративне провадження № К/9901/33042/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Желєзного І.В.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 120/1989/19-а
за позовом ОСОБА_1 
до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області
про визнання рішень незаконними та скасування Державних актів на земельні ділянки
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року (головуючий суддя Богоніс М.Б.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року (колегія у складі: головуючого судді Охрімчук І.Г., суддів: Капустинського М.М., Моніча Б.С.)
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просила: - визнати незаконним рішення Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15.08.2012 16-тої сесії 6 скликання та від 24.05.2012 14-тої сесії 6 скликання; - визнати незаконним та скасувати державний акт на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 052060001007152, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_2 від 30.11.2012 серії № 239198, виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради Вінницького району та області від 15.08.2012; - визнати незаконним та скасувати  державний акт на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 052060001007153, для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту від 30.11.2012 серії № 230199 виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради Вінницького району та області від 15.08.2012.
2. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що рішеннями Степанівської сільської ради від 24.05.2012 та від 15.08.2012 було надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо передачі в оренду на 1 (один) рік земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,25 га, а також на розробку документації для набуття права на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25 га. В подальшому затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 загальною площею 0,50 га, передано у власність земельну ділянку та видано ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельні ділянки в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,50 га. Позивачка також зазначила, що реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції на даний час вказані земельні ділянки були зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.02.2013 за реєстраційним номером № 14724505206.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 24 червня 2019 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Степанівської сільської ради, на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки вказаний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, предмета спору та характер спірних правовідносин вказаний позов може вирішуватися виключно із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів у порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.
4. Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 06 листопада 2019 року залишив без змін ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, в якій просить скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржниця зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, судами попередніх інстанцій не враховано те, що у спірних правовідносинах відповідач у справі є суб`єктом владних повноважень відносно позивача, а відтак спір у справі підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. 28.11.2019 в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану касаційну скаргу.
8. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача ОСОБА_3, суддів: Желєзного І.В., Чиркіна С.М.
9. Ухвалою Верховного Суду від 10.12.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 330 КАС України, оскільки скаржницею не надано суду копії довідки з пенсійного фонду та копії довідки з Державної фіскальної служби України про відсутність інших доходів, що підтверджують наявність підстав для звільнення від сплати судового збору. Судом надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом подання документів щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.
10. На виконання вимог ухвали суду від 10.12.2019 про залишення касаційної скарги без руху скаржницею надано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду копію довідки Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 18 грудня 2019 року № 4018 (за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року) та Відомості про доходи від 23 грудня 2019 року (за період з 4 кварталу 2018 року по 3 квартал 2019 року).
11. Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2020 задоволено клопотання ОСОБА_1 та звільнено її від сплати судового збору за подання касаційної скарги; відкрито касаційне провадження у справі.
12. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 № 633/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 09.04.2020 № 923/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", що унеможливлює її участь у розгляді даної справи.
13. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Стеценка С.Г., суддів: Желєзного І.В., Рибачука А.І.
14. Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2020 закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи пункту 3 частини першої статті 345 КАС України, постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 14.07.2020.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
16. Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
17. Окрім того, пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
18. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України у вказаній редакції).
19. Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
20. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15.
21. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
22. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 727/10968/17 та від 12.12.2018 у справі №685/1346/15-а.
23. За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 826/4204/18 та від 12 червня 2019 року у справі №644/10480/16-а, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
24. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
25. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
26. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
27. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, сам факт участі Степанівської сільської ради у спірних правовідносинах, попри статус відповідача як юридичної особи публічного права та органу місцевого самоврядування, не змінює їх правової природи та не вказує імперативно на публічно правовий характер спору. При цьому, визначальною ознакою для правильного вирішення питання щодо юрисдикційної належності цього спору є характер правовідносин, у яких виник спір, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
28. Окрім того, судами встановлено, що позовні вимоги вмотивовані незаконністю передання іншим фізичним особам зазначеної у позовній заяві земельні ділянки у власність, оскільки земельні ділянки по праву належали у спільній власності колгоспному двору, членом якого був батько та мати позивача. Із посиланням на ці обставини ОСОБА_1 просить скасувати рішення Степанівської сільської ради від 15.08.2012 та від 24.05.2015.
29. Колегія суддів вважає вірним твердження судів попередніх інстанцій, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
30. Враховуючи наведене, якщо у результаті прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень особа набуває речове права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і має розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу 
31. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17.
32. В даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про існування невирішеного спору про право на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових можливостей установлювати (визнавати) належність речових прав на земельну ділянку певній особі. 
33. Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 08 травня 2018 року у справі № 341/551/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 826/5562/17.
34. Окрім того, про відсутність публічно-правового характеру спору вказують також інші позовні вимоги, в яких ОСОБА_1 просить скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку. 
35. Суд звертає увагу, що питання про недійсність (незаконність) свідоцтв про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, виданих суб`єктами владних повноважень може вирішуватися із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, п. «ґ» ч. 3 ст. 152 ЗК України, якщо це призводить до порушення, оспорення або невизнання цивільного права чи інтересу.
36. За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
37. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що між позивачем та відповідачем немає публічно-правових відносин, цей спір є не публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
38. Отже, Суд дійшов висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.
39. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
40. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
41. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
42. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
43. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
44. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко І.В. Желєзний   А.І. Рибачук