ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«16» липня 2020 року
м. Харків
справа № 643/16632/19-ц
провадження № 22ц/818/2042/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Харківобленерго», 
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року в складі судді Поліщук Т.В.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії згідно договору про користування електричної енергії від 25 червня 2007 року № 3471347.

19 вересня 2018 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 5503,38 грн, який ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року скасовано.

Зазначив, що станом на 08 жовтня 2019 року відповідно до показання приладу обліку № 27552 існує заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 8491,38 грн, яка утворилася за період з 31 травня 2017 року по 31 грудня 2018 року, що підтверджується довідкою-розрахунком та довідкою абоненту.

Вважав, що несплата цієї суми наносить матеріальний збиток товариству.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» суму заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 8491,38 грн та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» - задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електроенергію за період з 31 травня 2017 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 6497,38 грн та судовий збір в розмірі 1469,95 грн, а всього 7967,33 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати.

Зазначила, що із розрахунку, за яким стягнуто з неї заборгованість, необхідно виключити березень, квітень та травень 2017 року, оскільки товариством нараховано заборгованість з порушенням строку позовної давності. Разом з тим, як вбачається із повідомлення Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» станом на 08 січня 2020 року вона має переплату за послуги Акціонерної компанії «Харківобленерго» в розмірі 1013, 44 грн. Крім того, з неї за виконавчим провадженням виконавчою службою стягнуто 497, 84 грн. 

26 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу -необґрунтованою. При цьому зазначив, що 26 листопада 2019 року відповідачкою сплачено частину заборгованості за спожиту електричну енергію за грудень 2018 року в розмірі 1994,00 грн. На даний момент заборгованість складає 9905,00 грн, а різниця боргу в розмірі 3407,62 грн знаходиться на розгляді Московського районного суду м. Харкова, справа № 643/13319/18. Зазначив, що оплати за використану електричну енергію, які відповідачка здійснювала, починаючи з 01 січня 2019 року зараховані на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут». Всі інші оплати, які надійшли на поточний рахунок Акціонерної компанії «Харківобленерго» зараховані на особовий рахунок відповідачки та враховані при зверненні до суду. Вказав, що складений акт звірки складено з урахуванням розрахунків за спожиту електричну енергію на підставі діючих тарифів для населення та для укладення в подальшому договору реструктуризації боргу. 20 січня 2020 року відбулося засідання комісії інформаційно-консультативного відділу управління інформаційної політики та роботи зі споживачами Акціонерної компанії «Харківобленерго» та порушень з боку товариства на комісії не виявлено. 12 січня 2015 року проведено відключення квартири відповідачки від електропостачання, однак споживачка систематично самовільно підключалася до приладу обліку.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року  ОСОБА_2  справу за позовом АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію витребувано з Московського районного суду міста Харкова.

24 квітня 2020 року вищезазначена справа надійшла до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року в складі колегії суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю. поновлено Пановій Л.О. строк на апеляційне оскарження рішення, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, зупинено дію рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2019 року та вирішено розглядати справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року в складі колегії суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І., Котелевець А.В. призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

12 червня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 643/16632/19-ц (22-ц/818/2042/20) за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

02 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа, протоколу засідання комісії, скарги та відповіді Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», яке задоволено. 

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів наявність заборгованості у ОСОБА_1 за послуги, які надаються їй позивачем, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Проте, з таким висновком суду погодитися повністю не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго».

25 червня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Харківобленерго» укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого за цим договором енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних їй обсягах відповідно до потужності 1,9 кВт електроустановок споживача з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 16 цього договору розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. За фактом отримання платіжного документа, виписаного енергопостачальником, плата здійснюється у термін, обумовлений у платіжному документі (а.с.7-10).

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року у справі № 643/13319/18 заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу – задоволено, скасовано судовий наказ від 19 вересня 2018 року, виданий Московським районним судом м. Харкова за заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 5503,38 грн та судовий збір в розмірі 176,20 грн (а.с.11).

Як вбачається з довідок, наданих Акціонерним товариством «Харківобленерго» до суду першої інстанції, станом на 08 жовтня 2019 року сума боргу становила 8491,38 грн, яку несплачено, станом на 31 травня 2017 року показання ЗО 21615 сума боргу – 6855,46 грн, станом на 31 грудня 2018 року показання ЗО – 27552, сума боргу - 3447,84 грн. З довідки абонента від 24 вересня 2019 року вбачається, що поточний борг - 11 899,00 грн, тарифи: до 100 кВт - 0,00 грн, більше 100 кВт – 0,00 грн (а.с.5,6).

Згідно з копіями квитанцій, наданих ОСОБА_1 сплачено за спожиту електроенергію: 11 травня 2017 року -250,00 грн, 12 травня 2017 року – 200,00 грн, 18 серпня 2017 року – 250,00 грн, 11 вересня 2017 року – 250,00 грн, 20 жовтня 2017 року – 250,00 грн, 13 листопада 2017 року – 250,00 грн, 15 грудня 2017 року – 250,00 грн, 19 січня 2018 року – 200,00 грн, 12 березня 2018 року – 250,00 грн, 18 квітня 2018 року – 250,00 грн, 11 червня 2018 року – 50,00 грн, 27 вересня 2018 року – 250,00 грн, 12 листопада 2018 року – 250,00 грн, 12 грудня 2018 року – 250,00 грн, 20 травня 2019 року – 500,00 грн, 07 червня 2019 року – 300,00 грн, 12 серпня 2019 року – 1000,00 грн, 23 вересня 2019 року – 500,00 грн, 21 жовтня 2019 року – 500,00 грн, 26 листопада 2019 року – 1994,00 грн (а.с.26-29, 69-72).

Також, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала копії квитанції про сплату цих послуг за період з 2011 року по квітень 2017 року (а.с.61-68).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала акт звірки № 3471347/02-12-19, з якого вбачається, що за період з 01 березня 2017 року до 31 грудня 2018 року сума боргу становила 3828,62 грн, сплачені кошти -5941,84 грн, показання початкові - 20715, показання кінцеві - 27552, кількість спожитих кВт/год. - 6837, діючий тариф до 100 кВт/год. – 0,90 грн, понад 100 кВт/год. – 1,68 грн (а.с.53).

З копії рахунку за грудень 2019 року, надісланої Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» відповідачці вбачається, що ОСОБА_1 має переплату на початок місяця в розмірі 1013,44 грн (а.с.55).

Як вбачається із відповіді Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 02 грудня 2019 року № 14.5-37/ДВ-9, 01 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 57995674 та відправлено до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. На виконання постанови № 57995674 від 01 лютого 2019 року з пенсії боржниці стягнуто кошти: 20 травня 2019 року – 105,41 грн витрат виконавчого провадження, 20 травня 2019 року – 49,78 грн виконавчого збору, 20 травня 2019 року – 497,84 грн заборгованості на користь стягувача Акціонерного товариства «Харківобленерго», 20 травня 2019 року – 69,00 грн витрат виконавчого провадження, 13 вересня 2019 року – 1680,00 грн, які перераховані боржниці, як надмірно стягнуті (а.с.56).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать:  1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.  Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім, обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;  поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;  2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 7 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною 1 статті 10 вказаного Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.  Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 27 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Матеріали справи свідчать про те, що  ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем електричної енергії, яку постачає Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково, - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283св18, Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року, справа № 759/19101/15-ц, провадження № 61-17061св18.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 немає заборгованості перед позивачем ані за спірний період, ані взагалі.

Із відповіді Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», в якому міститься розрахунок заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 станом на квітень 2020 року заборгованість відсутня. Переплата складає 463, 84 грн.

Акціонерне товариство «Харківобленерго» ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав відповідних доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості. 

Виходячи з того, що Акціонерне товариство «Харківобленерго» не надав до суду належних та достовірних доказів наявності заборгованості ОСОБА_1 перед товариством, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню з підстав, зазначених вище. 

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Харківобленерго» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію – залишити без задоволення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь держави 2881, 50 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.