Справа № 308/2049/16-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        10 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
               судді-доповідача        -        Кожух О.А.,
               суддів                -        Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2017 року (головуючий суддя Монич О.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) у лютому 2016 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а.с. 45-49) стягнути заборгованість по відсоткам за договором б/н від 27.10.2006, нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період, відповідний загальному терміну позовної давності згідно з ст.257 ЦК України з 24.02.2013 по 24.02.2016 у розмірі 1458,87 дол. США, що за курсом НБУ від 24.02.2016 становить 39725,03 грн. Також просив стягнути сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 27.10.2006, згідно якої отримав кредит в розмірі 1000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме видало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов?язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 31.01.2016 утворилася заборгованість 4422 дол. США. Оскільки має місце неналежне виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором та наявна прострочена заборгованість по кредиту, зобов?язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи наведене та вимоги ст.257 ЦК України щодо застосування строків позовної давності, Банк просив стягнути суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за кредитом за період з 24.02.2013 по 24.02.2016 у розмірі 1458,87 дол. США, що за курсом НБУ від 24.02.2016 становить 39725,03 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2686,34 дол. США за кредитним договором № б/н від 27.10.2006, яка складається з наступного: 998,23 дол. США - заборгованість за кредитом; 1458,87 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 19,88 дол. США штраф (фіксована частина), 209,66 дол. США - штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1668,50 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню. Зазначає, що кінцевою датою (терміном) виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у заяві до кредитного договору від 27.10.2006 визначено жовтень 2008 року. Таким чином, починаючи з жовтня 2008 року Банк фактично знав про своє порушене право і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності як щодо основного зобов`язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що до спірних правовідносин необхідно було застосувати наслідки пропуску загальної позовної давності. Також звертає увагу на те, що всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» йому, як споживачу банківських послуг, не була надана достовірна інформація про те, чи банк є уповноваженим на здійснення валютних операцій у розумінні вимог Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказало, що судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Крім того, безпідставними є покликання апелянта на те, що даний кредит є валютним, а банки можуть здійснювати валютні операції лише на підставі відповідних ліцензій, оскільки в матеріалах справи міститься відповідна ліцензія банку, яка була подана до суду разом з позовною заявою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.10.2006 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно з умовами вказаного договору сума кредитного ліміту становить 1000 доларів США, строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії платіжної картки - 10/08. Порядок погашення заборгованості - щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості.
Банк свої зобов?язання за договором виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
Станом на 31.01.2016 Банк визначив відповідачу заборгованість у розмірі 2686,34 дол. США, яка складається з: 998,23 дол. США - заборгованість за кредитом; 1458,87 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 19,88 дол. США штраф (фіксована частина), 209,66 дол. США - штраф (процентна складова).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявляв про застосування строків позовної давності, оскільки 27.10.2006 було укладено кредитний договір, строк дії якого співпадає зі строком дії кредитної картки. В свою чергу, строк дії картки, яка була видана ОСОБА_1 , було встановлено до останнього числа жовтня місяця 2008 року.
Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку. При цьому, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів звертає увагу на те, що 30.05.2016 до суду була подана заява уточнена позовна заява Банку, у якій позивач зменшив позовні вимоги (а.с.45-49) та просив стягнути лише заборгованість по відсоткам, нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період, відповідний загальному терміну позовної давності згідно з ст.257 ЦК України з 24.02.2013 по 24.02.2016 у розмірі 1458,87 дол. США, що за курсом НБУ від 24.02.2016 становить 39725,03 грн. Проте суд першої інстанції вийшов за межі таких позовних вимог та розглянув позовну заяву у первісній редакції, стягнувши з відповідача також заборгованість за тілом кредиту та штрафи, що є порушенням норм процесуального права в частині диспозитивності цивільного судочинства. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу була видана платіжна картка терміном дії до 10/08 (зворот а.с.13).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За замістом ст. 526, 1048, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти строк дії вищевказаної платіжної картки було пролонговано до 10/12 (а.с. а.с.12).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки строк дії картки (строк дії кредитного договору) було встановлено до 31.10.2012, тому право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами припинилось з 01.11.2012.
Отже, нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, після закінчення строку дії договору та, зокрема, з 24.02.2013 по 24.02.2016 (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.
Представником позивача у запереченнях на уточнену позовну заяву було заявлено про застосування позовної давності. 
Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позовна давність може бути застосована у тому випадку, коли вимога про захист прав або інтересів є правомірною, проте позивач пропустив строк звернення до суду за захистом свого права. 
Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, а отже вимога про стягнення таких процентів за період з 24.02.2013 по 24.02.2016 є безпідставною, тому у задоволенні вимоги Банку про стягнення суми заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за кредитом за вказаний період слід відмовити саме за безпідставністю такої вимоги. 
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню та у задоволенні позову слід відмовити, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта слід стягнути 834,30 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 368, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 квітня 2017 року скасувати, та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 «д», код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 834,30 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач

судді